Справа № 520/5691/19
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2019-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 р. Справа № 520/5691/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко О.В.,

при секретарі - Куриленко Н.В.,

за участі представників:

позивача - Волочнюк М.О., відповідача - Лук`янцева С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомленні - рішення № 6 від 24 квітня 2019 року, яке прийнято Головним управлінням ДФС у Харківській області.

В обґрунтування вимог адміністративного позову позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 6 від 24 квітня 2019 року прийнято Головним управлінням ДФС у Харківській області з порушенням норм чинного в Україні законодавства, на підставі висновків, які не відповідають фактичним обставинам, внаслідок чого оскаржуване є протиправними та підлягає скасуванню. Зазначив, що податковим органом порушено порядок проведення перевірки відносно позивача, оскільки документальна позапланова виїзна перевірка згідно пп.75.1.2 п.75.1 ст. 75 ПК Украйни проводиться за місцезнаходженням платника податків, тоді як перевірка проведена у приміщенні контролюючого органу. Крім того, в наказі від 22.03.2019 року № 2100 зазначено підставу проведення такої перевірки - надання платником податків не в повному обсязі документальних підтверджень на письмовий запит податкового органу від 25.01.2019 року № 1944/ФОП/20-40-13-06-15, тоді як позивачем на вказаний запит надавалася відповідь від 15.02.2019 року (вих. № 1/02) з належним чином завіреними копіями документів. Наказ на проведення перевірки позивачем отримано в день проведення перевірки - 25.03.2019 року. Таким чином, позивач не був належним чином повідомлений про проведення перевірки, а призначення та проведення такої перевірки відносно позивача контролюючим органом здійснено з порушенням пп.75.1.2 п.75.1 ст. 75, пп.78.1.1 п.78.1 ст. 78 ПК України.

З приводу виявлених під час проведення перевірки за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року порушень зазначено, що протягом 2016 року та І- ІІ кв . 2017 року позивач був платником єдиного податку третьої групи, а протягом ІІІ-IV кв. 2017 року - перебував на загальній системі оподаткування. Отже, приписи п.181.1. ст. 181 ПК України мають застосовуватися до позивача або з моменту втрати статусу платника єдиного податку за власним рішенням (з 01 липня 2017 року), або з моменту настання події порушення правил знаходження на спрощеній системі оподаткування, обліку, звітності , що не було встановлено під час проведення перевірки, тому висновок податкового органу щодо заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ в сумі 733 562 грн. зроблений з порушенням норм ПК України. Також, згідно договорів про надання послуг позивач надає послуги з майнових прав інтелектуальної власності, створення за замовленням та використання об`єктів права інтелектуальної власності, а також консультативні послуги. Місцем постачання зазначених послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб`єкт господарювання, тобто місце постачання послуг розташоване поза митною територією України, відтак постачання позивачем таким послуг не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість. Тому у позивача не було жодних підстав для реєстрації як латника ПДВ.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2019 року відкрито провадження по даній адміністративній справі. Призначено підготовче засідання. Запропоновано відповідачу надати до суду відзив на позов у встановлений строк.

02.07.2019 року представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому виклав власну правову позицію щодо обставин справи, зазначивши, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення є правомірним, оскільки перевіркою встановлено, що згідно книги обліку доходів, банківських виписок сума одержаного позивачем доходу на спрощеній системі оподаткування протягом за період з 01.01.2016 року по 01.07.2017 року складає 8 637 202,54 грн. (10 796 503,18 грн. - 2 159 300,64 грн. (20% ПДВ). Таким чином, починаючи з 10.07.2017 року ФО-П ОСОБА_1 зобов`язаний зареєструватися як платник податку на додану вартість у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку. Оскільки зазначені вимоги податкового законодавства позивачем не виконані, чим порушено п. 181.1 ст.181, п. 183.4 ст. 183, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ у сумі 734 162,22 грн. за період липень грудень 2017 року. Крім того, під час перевірки також встановлено, що сума отриманого позивачем доходу на загальній системі оподаткування за період з 11.07.2017 року по 31.12.2017 року склала 3 670 811,08 грн. За таких підстав, просив суд ухвалити рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

У відповіді на відзив від 29.08.2019 року представник позивача підтримав свою правову позицію, викладену у позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги та скасувати оскаржуване податкове повідомлення - рішення.

Ухвалою суду від 03.09.2019 року, занесеною до протоколу судового засідання від 03.09.2019 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Суд, вивчивши доводи адміністративного позову та відзиву проти нього, відповіді на відзив, вислухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про часткове задоволення вимог адміністративного позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця Департаментом реєстрації ХМР від 05.10.2012 року за №0144161.

Позивач з 09.10.2012 року перебуває на податковому обліку в Центральному управлінні ГУ ДФС в Харківській області за № 57884 та є платником податків та зборів.

На підставі наказу №2100 від 22.03.2018 року фахівцем Головного управління ДФС у Харківській з 25.03.2019 по 29.03.2019 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку самозайнятої особи ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , щодо своєчасності реєстрації платника на додану вартість, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, за результатами якої складено акт № 1083/20-40-13-15-07/ від 05.04.2019 року.

Відповідно до висновків акту № 1083/20-40-13-15-07/ від 05.04.2019 року перевіркою встановлено порушення: п. 181.1 ст. 181, п. 183.4 ст. 183, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України у результаті чого занижено податкові зобов`язання з ПДВ в сумі 733562,00 грн., в тому числі за липень 2017 в сумі 108492,00 грн., за серпень 2017 - 203728,00 грн., за вересень 2017 - 97682,00 грн., за жовтень 2017 - 163912,00 грн., за листопад 2017 - 84501,00 грн., за грудень 2017 - 75247,00 грн.

На підставі висновків, викладених в акті № 1083/20-40-13-15-07/ від 05.04.2019 року, контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 24.04.2019 року № 6, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість на загальну суму 916 952,50 грн., з них сума податкового зобов`язання 733562 грн., штрафні (фінансові) санкції - 183390 грн.

Позивач, не погодившись з вказаним податковим повідомленням - рішенням, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Щодо порядку призначення та проведення перевірки відносно позивача, суд зазначає наступне.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом (п.п. 75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України).

Відповідно до п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст.78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення про проведення відносно позивача документальної позапланової виїзної перевірки було прийнято у зв`язку з отриманням Головним управлінням ДФС у Харківській області податкової інформації, яка свідчить про порушення позивачем податкового законодавства. У зв`язку з чим, позивачу було направлено письмовий запит від 25.01.2019 року №1944/ФОП/20-40-13-15-14 «Про надання інформації (пояснення) та її документального підтвердження».

На вказаний запит позивачем 15.02.2019 року було надано відповідь, в якій містяться пояснення на поставленні у запиті питання, також як вбачається з відповіді позивач надав копії документів: угоди, за якими здійснюється підприємницька діяльність та надаються послуги; акти виконаних робіт; банківські виписки по усім банківським рахункам та зазначено, що книгу обліку доходів та витрат за 2017 рік та додаткові документи за потреби будуть надані для огляду в присутності позивача.

Після дослідження наданих документів контролюючим органом було прийнято рішення щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача, оформлене наказом №2100 від 22.03.2019 року.

Як вбачається з наказу №2100 від 22.03.2019 року підставою для призначення документальної позапланової виїзної перевірки контролюючим органом зазначено п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України, що узгоджується з встановленими фактичним обставинами справи, оскільки позивачем на запит податкового органу не в повному обсязі наданні документи на запит контролюючого органу.

Згідно п.78.4 ст.78 ПК України право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (п.78.5 ст.78 ПК України).

Відповідно до п.81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Судовим розглядом встановлено, не заперечується представником позивача, що наказ №2100 від 22.03.2019 було вручено представнику позивача 25.03.2019 року, тобто до початку проведення перевірки, разом з пред`явленням направлення на проведення перевірки та службового посвідчення особи, яка зазначена в ньому, що свідчить про дотримання податковим органом порядку проведення позапланової виїзної перевірки та про фактичний допуск позивачем перевіряючого до перевірки.

Відповідно до абз.5 п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що перевірка була проведена у приміщенні ГУ ДФС в Харківській області у зв`язку з тим, що у позивача була відсутня фізична можливість забезпечити перевіряючому місце для проведення перевірки, що не заперечувалось в судовому засіданні представником позивача.

По суті виявлених порушень, суд зазначає наступне.

Підставою нарахування позивачу грошового зобов`язання та застосування штрафних санкцій за оскаржуваним рішенням стали висновки відповідача про наявність у позивача обов`язку з 10.07.2017 року зареєструватися як платник ПДВ у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням відповідно до п.181.1 ст.181 Податкового кодексу України, оскільки його загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг протягом останніх 12 календарних місяців сукупно перевищує 1000000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, що також не заперечується сторонами по справі, ФО-П ОСОБА_1 у періоді з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року здійснював клінічні дослідження та був платником єдиного податку на спрощеній системі оподаткування 3 групи. З 01.07.2017 року у зв`язку з перевищенням максимально допустимого обсягу доходу встановленого ч.3 п.п. 291.4 ст.291 ПК України (5000000) перейшов на сплату інших податків.

Відповідно до п.181.1 ст.181 ПК України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Пунктами 183.1, 183.2 ст.183 ПК України передбачено, що будь-яка особа, що підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву. У разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обрахування граничного обсягу оподатковуваних операцій (1000 000 гривень), з досягненням якого пов`язується обов`язок зареєструватись платником податку на додану вартість та з його сплати, особою, яка є платником єдиного податку, здійснюється з моменту, коли у цієї особи виник обов`язок перейти на загальну систему оподаткування, оскільки до цього часу ця особа звільнена від сплати податку на додану вартість.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказане повністю узгоджується з правовим висновком Верховного Суду Касаційний адміністративний суд, викладеному в постанові від 26.02.2019 року по справі № 814/4461/13-а (адміністративне провадження №К/9901/4390/18), який в силу ч.5 ст. 242 КАС України застосовується судом при вирішенні даної справи.

Як вбачається з акту перевірки, не заперечувалось представником позивача, відповідно до книгу обліку доходів та витрат, виписок по розрахунковим рахункам сума отриманого доходу позивача на загальній системі оподаткування за період з 11.07.2017 по 31.12.2017 року склала 3 670 811,08 грн., з яких у липні 2017 року отриманий дохід склав 542 462,28 грн., у серпні 2017 року - 1 018 639,94 грн., тобто сукупно перевищив 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), отже в силу приписів ст.ст. 181, 183 ПК України, у позивача до 10 вересня 2017 року виник обов`язок зареєструватися як платник податку на додану вартість у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання).

Таким чином висновки акту перевірки в частині донарахування позивачу податкових зобов`язань за липень-серпень 2017 року є неправомірними.

Щодо твердження представника позивача про те, що оскільки позивач надає послуги з надання майнових прав інтелектуальної власності, створення за замовленням та використання об`єктів права інтелектуальної власності, а також консультаційні послуги, місцем постачання таких послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб`єкт господарювання, тобто місце постачання послуг розташоване поза митною територією України, а відтак постачання позивачем послуг не є об`єктом оподаткування ПДВ, суд зазначає наступне.

Згідно п. 185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Відповідно до п.п. 186.2.3 п.186.2 ст.186 ПК України місцем постачання послуг є місце фактичного надання послуг у сфері культури, мистецтва, освіти, науки, спорту, розваг або інших подібних послуг, включаючи послуги організаторів діяльності в зазначених сферах та послуги, що надаються для влаштування платних виставок, конференцій, навчальних семінарів та інших подібних заходів.

Місцем постачання зазначених у цьому пункті послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб`єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання. До таких послуг належать: надання майнових прав інтелектуальної власності, створення за замовленням та використання об`єктів права інтелектуальної власності, у тому числі за ліцензійними договорами, а також надання (передача) права на скорочення викидів парникових газів (вуглецевих одиниць); консультаційні, інжинірингові, інженерні, юридичні (у тому числі адвокатські), бухгалтерські, аудиторські, актуарні, а також послуги з розроблення, постачання та тестування програмного забезпечення, з оброблення даних та надання консультацій з питань інформатизації, надання інформації та інших послуг у сфері інформатизації, у тому числі з використанням комп`ютерних систем; (пункти «а», «в» п. 186.3 ст.186 ПК України).

Статтею 418 ЦК визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до положень ст. 420 ЦК України до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать: літературні та художні твори; комп`ютерні програми; компіляції даних (бази даних); виконання; фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення; наукові відкриття; винаходи, корисні моделі, промислові зразки; компонування напівпровідникових виробів; раціоналізаторські пропозиції; сорти рослин, породи тварин; комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення; комерційні таємниці.

З долучених до матеріалів справи договорів, укладених між ФО-П Шаповаловим Д.В. та його контрагентами - замовниками вбачається, що предметом вказаних договорів є надання послуг з проведення досліджень дії лікарських препаратів на замовлення нерезидента.

Доказів того, що під час виконання вказаних договорів позивачем були створенні об`єкти права інтелектуальної власності, які в подальшому були передані ним замовникам, або того, що позивачем надавалися саме консультаційні послуги позивачем до суду не надано, отже твердження позивача, що постачання позивачем послуг не є об`єктом оподаткування ПДВ є помилковим.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13-14, 77, 139, 242-246, 250, 255, 295, п.15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (, адреса: вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 6 від 24.04.2019 року на суму 390275 (триста дев`яносто тисяч двісті сімдесят п`ять) грн. 00 коп., з яких: 312220 (триста дванадцять тисяч двісті двадцять) грн. 00 коп. - основний платіж, 78055 (сімдесят вісім тисяч п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп. - штрафні (фінансові) санкції.

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 3943 (три тисячі дев`ятсот сорок три) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області ().

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 30 вересня 2019 року.

Суддя О.В.Шевченко