Справа № 460/945/19
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/6672/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Курильця А.Р.,

за участю секретаря судового засідання Ваврик Х. Б.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року у справі № 460/945/19 (рішення ухвалено в м. Рівне, головуючий суддя Зозуля Д.П., повний текст рішення складений 28.05.2019) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (тепер Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 19.04.2019 звернувся в суд із адміністративним позовом до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про відмову в призначенні пенсії, зобов`язавши відповідача призначити йому пенсію з 04.10.2018, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; стягнути з Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на його користь 70 000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що він є потерпілим від наслідків Чорнобильської катастрофи 3 категорії та постійно проживав на території зони гарантованого добровільного відселення, а тому вважає протиправною бездіяльність відповідача в частині не призначення з 04.10.2018 пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку, згідно із ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 № 23/06-30 від 12.03.2019. Зобов`язано Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 05 грудня 2018 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить змінити рішення суду першої інстанції, зобов`язавши Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити йому пенсію з 04.10.2018 відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що з заявою про призначення пенсії та документами він звернувся 04.10.2018, проте на його думку з метою затягування часу призначення пенсії, а в подальшому її виплаті, відповідач дану заяву зареєстрував лише 05.12.2018, чим порушив його право на своєчасне призначення та виплату пенсії. Також, вказує, що момент відмови пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги та страху за своє життя та здоров`я.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди без змін.

Разом з тим відповідач подав клопотання, в якому просить про заміну сторони відповідача його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Дану вимогу обґрунтовує тим, що відповідно до постанови КМУ від 22.08.2018 р. №628 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління ПФУ в Рівненській області.

Відповідно до ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне замінити Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постраждав внаслідок аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією посвідчення Серії НОМЕР_1 , виданого 26.12.1992 (категорія 3) (а.с.12).

Згідно із записів трудової книжки № НОМЕР_2 , позивач з 01.12.1985 зарахований слухачем підготовчого відділення Львівського сільськогосподарського інституту. З 01.08.1986 зарахований студентом економічного факультету денного навчання цього вузу. 30.03.1991 позивач відрахований, у зв`язку із закінченням навчання (а.с. 24).

05.12.2018 ОСОБА_1 звернувся до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області із заявою та документами для призначення пенсії, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 9).

12.03.2019 за №23/06-30 Рівненським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Рівненської області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу, відповідно до вказаної статті.

Відмова мотивована тим, що у довідці від 21.09.2018 №1419, виданої Гораймівською сільською радою зазначено, в період з 03.12.1990 по 07.09.1996 та з 09.06.1998 по 31.08.2007 ОСОБА_1 зареєстрований і постійно проживав в с. Гораймівка Маневицького району Волинської області на території зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно з актом перевірки факту проживання від 07.11.2018 №18412 встановлено, що в господарських книгах с. Гораймівка за 1986-1995 роки, містяться відомості про реєстрацію ОСОБА_1 , що не відповідають паспортним даним позивача (по - батькові ОСОБА_2 ).

В особовому рахунку № НОМЕР_3 погосподарської книги за 1996-2000 роки міститься запис «вибув м. Ровно 01.09.1996р.», в графі «Відмітка про членів, що заново прибули», того ж особового рахунку - прибув 05.1998. Довідки трудового архіву Маневицького району від 23.10.2018 №615/3.71 про кількість відпрацьованих днів та нарахування заробітної плати в колгоспі ХХ Партз`їзду за період з 1985-1996 роки видані на ОСОБА_1 , визнані судом. Однак, чинним законодавством не передбачено рішення суду як документ, що підтверджує факт проживання особи на території радіоактивного забруднення.

В графі «Відмітка про членів сім`ї, що зовсім вибули з господарства» особового рахунку № НОМЕР_3 господарської книги №1 за 2006-2010 роки - зроблено запис 31.08.2007 (м. Рівне). В даному особовому рахунку «ПІБ» ОСОБА_1 - закреслено.

Враховуючи те, що довідки про періоди проживання та роботи на забрудненій території містять суперечливі відомості про роботу і проживання, немає підстав для призначення пенсії, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 10-11).

Судом встановленого, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області 07.11.2018 проводилася позапланова перевірка Гораймівської сільської ради щодо обґрунтованості видачі документів та достовірності відомостей у довідці про факт проживання №1419 від 21.09.2018 виданої Гораймівською сільською радою про проживання ОСОБА_1 з 03.12.1990 по 07.09.1996, з 09.06.1998 по 31.08.2007, про що складено відповідний акт 1841/2.

В ході перевірки встановлено, що в погосподарських книгах с.Гораймівка за 1986-1995(книга №1) роки містяться відомості про реєстрацію ОСОБА_1 , за 1995 (книга №7) по 2010 роки - ОСОБА_1 .

Відповідно до особових рахунків № НОМЕР_4 та АДРЕСА_1 ) головою сім`ї є ОСОБА_3 . В розділі 1 «Список членів сім`ї» є відомості про ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відношення до голови сім`ї - син.

В гр. «освіта» особових рахунків № НОМЕР_4 , 37, 333, 97, 98,94 погосподарських книг за 1986-2010 роки вказано -вища, в гр.15 «Місце роботи» містить інформація - колгосп, економіст (період не вказаний).

В особовому рахунку № НОМЕР_4 погосподарської книги за 1986-1990 роки в гр. 22-27 «Відмітка про тимчасово відсутніх членів сім`ї» зроблено запис напроти гр. «Вибув» Львівська область, с/г інститут, 1987 рік (дати не вказано) та здійснено запис поверн. 1990 рік (дати не вказано)

В особовому рахунку № НОМЕР_5 погосподарської книги за 1991-1995 роки (книга №1) в гр. «Відмітка про членів сім`ї, які зовсім вибули з господарства» зроблено запис «Вибув у друге господарство 1992 р.» (дата вибуття не вказана).

Відповідно до особових рахунків № НОМЕР_6 , 97, 98 та АДРЕСА_2 головою сім`ї є ОСОБА_1 .

В особовому рахунку № НОМЕР_6 за 1991 (книга №7) -1995 роки в гр. «Відмітка про осіб які заново прибули в господарство» зроблено запис «Прибув з іншого господарства» 01.04.1992.

В гр. Відмітка про членів, що зовсім вибули особового рахунку № НОМЕР_3 погосподарської книги за 1996-2000 роки міститься запис «Вибув м. Ровно 01.09.1996 рі», в гр. «Відмітка про членів, що заново прибули» того ж особового рахунку-прибув 05.1998р.

В гр. «Відмітка про членів сім`ї, що зовсім вибули з господарства» особового рахунку № 97 погосподарської книги №1 за 2006-2010 роки - зроблено запис (31.08.2007 м. Рівне) . В даному особовому рахунку «ПІБ» ОСОБА_1 закреслено.

Також, 28.01.2019 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області 07.11.2018 проводилася позапланова перевірка Трудових архівів Маневицького району, про що складено відповідний акт №159/2.

Так, в ході перевірки встановлено, що у книзі обліку трудового стажу і заробітку колгоспника колгоспу ім. ХХ Партз`їзду міститься особовий рахунок № НОМЕР_7 на ОСОБА_1 . За 1982-1989 роки інформація про кількість відпрацьованих людиноднів, встановлений мінімум людиноднів та нарахування заробітної плати порічно ОСОБА_1 відсутня, дані містяться за 1990-1996 роки. В книгах обліку розрахунків з членами колгоспу виявлено інформацію про нарахування заробітної плати та відпрацьовані людинодні ОСОБА_1 за 1985-1986 роки та ОСОБА_1 за 1987-1996 роки (так в документах). Книги обліку розрахунків з членами колгоспу та книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспника прошнуровано та пронумеровано, виправлень, підтирок та дописувань іншим чорнилом первинні документи не містять.

Рішенням Рівненського міського суду від 18.01.2019 у справі №569/23179/18 заяву ОСОБА_1 , заінтересованої особи Рівненського об`єднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволено. Встановлено факт належності архівних довідок Трудового архіву Маневицького району Волинської області № 615/3.71 від 23 жовтня 2018 року та № 616/3.71 від 23 жовтня 2018 року, в яких зазначаються кількість відпрацьованих днів та нарахування заробітної плати в колгоспі ХХ Партз`їзду, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Водночас, відповідач рішенням від 12.03.2019 відмовив у призначенні пенсії позивачу, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з підстав, що періоди проживання та роботи на забрудненій території містять суперечливі відомості.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, в частині не призначення пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку, згідно із ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та вважаючи протиправним рішення відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи встановлення факту належності архівних довідок позивачу, наявність інформації про нарахування заробітної плати та відпрацьовані людинодні позивача за 1985-1986 роки та за 1987-1996 роки, що підтверджує постійну працю ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 1 січня 1993 року, а також постійну працю у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, а тому, відповідачем безпідставно не враховано зазначені довідки при вирішенні питання про призначення пенсії позивачу.

Щодо стягнення моральної шкоди вказав, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчать про спричинення позивачу моральної шкоди, які підтверджують наявність будь-яких наслідків такої шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з ч. 1 ст. 55 цього Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом 4 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» призначення та виплата пенсій зазначеним категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 2.1 Порядку № 22-1 при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Так згідно з матеріалів справи позивач до заяви про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» додав пакет усіх необхідних документів, зокрема довідки Трудового архіву Маневицького району Волинської області № 615/3.71 від 23 жовтня 2018 року та № 616/3.71 від 23 жовтня 2018 року про кількість відпрацьованих днів та нарахування заробітної плати в колгоспі ХХ Партз`їзду за період з 1985 по 1996 роки видані на ОСОБА_1 (а.с. 47,48).

Згідно записів трудової книжки, видно, що в період з 01.08.1986 по 30.03.1991 позивач був зарахований до Львівського сільгоспінституту на денне навчання, що стверджує про відсутність у позивача необхідного періоду постійного проживання чи постійної роботи у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС (26.04.1986) до 01.01.1993.

Разом з тим, Рішенням Рівненського міського суду від 18.01.2019 у справі №569/23179/18 встановлено факт належності архівних довідок Трудового архіву Маневицького району Волинської області № 615/3.71 від 23 жовтня 2018 року та №616/3.71 від 23 жовтня 2018 року, в яких зазначаються кількість відпрацьованих днів та нарахування заробітної плати в колгоспі ХХ Партз`їзду, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 48,49).

Вказаним судовим рішення встановлено юридичний факт, що в архівних довідках дійсно наявні помилки. Так, в архівних довідках Трудового архіву Маневицького району Волинської області № 615/3.71 від 23 жовтня 2018 року та № 616/3.71 від 23 жовтня 2018 року, в яких зазначаються кількість відпрацьованих днів та нарахування заробітної плати в колгоспі ХХ Партз`їзду, заявника ОСОБА_1 по батькові зазначено « ОСОБА_4 », а не « ОСОБА_2 » і в скороченому вигляді із зазначенням ініціалів « ОСОБА_1 ».

Згідно цих довідок Трудового архіву Маневицького району Волинської області №615/3.71 №614/3.71 від 23.10.2018, підтверджено факт роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 1985-1996 року, а саме зазначено кількість відпрацьованих днів та нарахування заробітної плати в колгоспі ХХ Партз`їзду ОСОБА_1 за 1985 по 1996 роки, які видані на підставі Книг обліку розрахунків з членами колгоспу.

Крім того, у висновку Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, за результатами проведеної позапланової перевірка Трудових архівів Маневицького району, про що складено відповідний акт №159/2 зазначено, що у Книзі обліку трудового стажу і заробітку колгоспника колгоспу ім. ХХ Партз`їзду, міститься особовий рахунок № НОМЕР_7 на ОСОБА_1 за 1982-1989 роки інформація про кількість відпрацьованих людиноднів, встановлений мінімум людиноднів та нарахування заробітної плати порічно ОСОБА_1 відсутня, дані містяться за 1990-1996 роки. Поміж тим, в книгах обліку розрахунків з членами колгоспу виявлено інформацію про нарахування заробітної плати та відпрацьовані людинодні ОСОБА_1 за 1985-1986 роки та ОСОБА_1 за 1987-1996 роки (так в документах).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що враховуючи встановлення факту належності архівних довідок позивачу, суд дійшов висновку про наявність інформації про нарахування заробітної плати та відпрацьовані людинодні позивача за 1985-1986 роки та за 1987-1996 роки, що підтверджує постійну працю ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 1 січня 1993 року, а також постійну працю у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року.

При цьому, колегія суддів враховує, що у трудовій книжці колгоспника, ОСОБА_1 20.06.1982 був прийнятий в члени колгоспу XX Партз`їзду, а 07.09.1996 лише був виключений із числа членів колгоспу.

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, а відтак відповідачем безпідставно не враховано зазначені довідки при вирішенні питання про призначення пенсії позивачу із зменшенням пенсійного віку.

Разом з цим, відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обґрунтована тим, що період його проживання та роботи на забрудненій території містять суперечливі відомості.

Однак з таким висновком колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до пп. 5 п. 2.1 р. ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії додаються, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Проаналізувавши норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку № 22-1, колегія суддів зазначає, що правом на соціальний захист в частині призначення пенсій, передбачений наведеними Законами, мають громадяни, які визнані державою потерпілими внаслідок Чорнобильської катастрофи у зв`язку з проживанням, роботою в зонах радіоактивного забруднення або участю в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що документи, передбачені Порядком № 22-1, лише підтверджують зазначені факти, а тому відсутність будь-якого документа, передбаченого цим Порядком, не є абсолютним підтвердженням відсутності самого факту роботи, проживання в забрудненій зоні або участі в ліквідації наслідків аварії, за умов підтвердження таких фактів іншими документами.

Крім цього, колегія суддів наголошує, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (ч. 3 ст. 65 Закону).

Відповідно до ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Як згадувалось вище, позивач є громадянином, який постраждав внаслідок аварії на ЧАЕС категорія 3, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим обласною державною адміністрацією 26.12.1992 (а.с. 12).

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність у позивача права на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21.11.2006 у справі № 21-1048во06 та від 04.09.2015 у справі № 690/23/15 та підтверджена Верховним Судом у постанові від 28.03.2018 у справі № 333/2072/17, від 20.02.2018 у справі № 599/564/17 та від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17.

З огляду на встановлене та практику Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є протиправною.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що необхідно зобов`язати Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 05.12.2018 (дати подачі заяви про призначення пенсії), а не з 04.10.2018, як просить позивач.

Стосовно вимоги про стягнення моральної шкоди то така на переконання колегії суддів не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Ст. 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Частинами першою та другою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 вказаної постанови).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Вирішення позитивно питання щодо стягнення моральної шкоди з суб`єкта вданих повноважень, серед іншого, є наслідком встановлення судом порушень прав, свобод чи інтересів особи неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності першого.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не обґрунтований розмір моральної шкоди та із заяви позивача не видно, чому ця шкода становить саме 70000,00 грн. та як вона розрахована, а у суду відсутні будь-які докази, які б давали можливість визначити розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу. При цьому вірно зазначив, що у суду відсутні будь-які докази щодо існування причинного зв`язку між діями відповідача та моральними стражданнями позивача.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року у справі № 460/945/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 02.10.2019