Справа № 460/784/19
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/7081/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області) на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 року (рішення ухвалене у м. Рівне судом у складі головуючого судді Друзенко Н.В., повний текст рішення складено 08.05.2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання протиправною відмови зарахувати (включити) до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку судді, отримання щомісячного довічного грошового утримання та доплату за вислугу років, половину періоду навчання у Львівському державному університеті ім. І.Франка 2 роки 5 місяців і 26 днів з 25.08.1979 по 17.08.1984, а також 11 місяців 26 днів роботи на посаді секретаря судового засідання народного суду Жидачівського району Львівської області з 05.09.1978 по 01.09.1979, та збільшити розмір доплати за вислугу років з 70 % до 80 % від посадового окладу; зобов`язання зарахувати вказані період роботи до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку судді, отримання щомісячного довічного грошового утримання та доплату за вислугу років; зобов`язати, починаючи з 28.02.2019, здійснити перерахунок (збільшити) розмір доплати за вислугу років із 70 % до 80 % від посадового окладу та зобов`язати перерахувати належне щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в цілому, виходячи з розміру доплати за вислугу років 80% від посадового окладу; зобов`язання всі подальші перерахунки щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці проводити, виходячи з права на те, що сукупний стаж роботи на посаді судді , який дає право на відставку судді, отримання щомісячного довічного грошового утримання та доплату за вислугу років, складає 34 роки 5 місяців 10 днів, стаж роботи, який дає право на доплату за вислугу років, становить 35 років 5 місяців 6 днів, а розмір доплати за вислугу років, починаючи з 28.02.2019 складає 80 % від посадового окладу судді.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що з вересня 2016 року позивач звільнений з посади судді Апеляційного суду Рівненської області у відставку. Повідомлено, що при визначенні стажу роботи на посаді судді, який дає право на доплату за вислугу років та відповідне соціальне забезпечення за вислугу років, не було враховано половину строку навчання за денною формою та період роботи на посаді секретаря судового засідання. Вважає протиправною відмову пенсійного органу у зарахуванні вказаних періодів до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на доплату за вислугу років та відповідне соціальне забезпечення за вислугу років, а тому просить в судовому порядку зобов`язати здійснити таке зарахування. Просив позов задоволити.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області зарахувати (включити) ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку судді, отримання щомісячного довічного грошового утримання та доплату за вислугу років, половину періоду навчання у Львівському державному університеті ім. І. Франка 2 роки 5 місяців і 26 днів (з 25 серпня 1979 року по 17 серпня 1984 року), а також зарахувати (включити) до стажу роботи, який дає право на доплату за вислугу років, 11 місяців і 26 днів роботи на посаді секретаря судового засідання народного суду Жидачівського району Львівської області (з 5 вересня 1978 року по 1 вересня 1979 року) та збільшити розмір доплати за вислугу років з 70 % до 80 % від посадового окладу. Зобов`язано Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області зарахувати (включити) ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку судді, отримання щомісячного довічного грошового утримання і доплату за вислугу років, половину періоду навчання за денною формою у Львівському державному університеті ім. І. Франка 2 роки 5 місяців і 26 днів (з 25 серпня 1979 року по 17 серпня 1984 року), що, включаючи час роботи ОСОБА_1 на посадах судді, слідчого та прокурора протягом 31 року 11 місяців і 14 днів, у сукупності складе 34 роки 5 місяців і 10 днів. Зобов`язано Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області зарахувати (включити) ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на доплату за вислугу років, 11 місяців і 26 днів його роботи на посаді секретаря судового засідання народного суду Жидачівського району Львівської області (з 5 вересня 1978 року по 1 вересня 1979 року), що, включаючи час роботи ОСОБА_1 на посаді судді, слідчого, прокурора та половину строку навчання (разом 34 роки 5 місяців і 10 днів), у сукупності складе 35 років 5 місяців і 6 днів, і тягне за собою збільшення розміру доплати ОСОБА_1 за вислугу років із 70% до 80% від посадового окладу. Зобов`язано Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України починаючи з 28.02.2019 здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, збільшивши розмір доплати за вислугу років із 70% до 80% від посадового окладу і провести виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру доплати за вислугу років у розмірі 80% від посадового окладу, з урахуванням виплачених сум. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що Постановою Верховної Ради України №3775 від 23.12.1993 ОСОБА_1 був обраний суддею Рівненського обласного суду. Постановою Верховної Ради України №1633 від 18.03.2004 обраний суддею Апеляційного суду Рівненської області безстроково.

Постановою Верховної Ради України №1515 від 08.09.2016 позивач був звільнений з посади судді у зв`язку з із поданням заяви про відставку, та у зв`язку з чим йому було призначене довічне грошове утримання.

Постановою Рівненського міського суду від 07.02.2017 у справі №569/13064/16-а, яка набрала законної сили, зобов`язано Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % заробітної плати судді, починаючи з 20.09.2016.

На виконання рішення суду органом Пенсійного фонду з 20.09.2016 позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, виходячи з розрахунку 90% від суми заробітної плати судді та проведено відповідний перерахунок

Апеляційним судом встановлено, що при визначенні стажу позивача як судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці враховано: роботу позивача на посаді стажиста старшого слідчого прокуратури м.Рівне за період з 17.09.1984 по 16.09.1985, старшого слідчого прокуратури м.Рівне за період з 17.09.1985 по 03.08.1986, помічника прокурора Рівненської області по нагляду за виконанням законів щодо неповнолітніх за період з 04.08.1986 по 08.05.1992, слідчого прокуратури Сколівського району за період з 11.05.1992 по 31.05.1992, старшого слідчого прокуратури Львівської області за період з 01.06.1992 по 29.07.1992, помічника прокурора Рівненського району за період з 31.07.1992 по 04.11.1992, старшого помічника прокуратури м.Рівне за період з 05.11.1992 по 10.01.1994, судді Рівненського обласного суду за період з 10.01.1994 по 09.07.2001 та судді Апеляційного суду Рівненської області за період з 10.07.2001 по 19.09.2016 (а.с.27).

28.02.2019 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду з заявою про зарахування до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання і доплату за вислугу років, половину періоду навчання за денною формою навчання та період роботи на посаді секретаря судового засідання, що у свою чергу, матиме наслідком збільшення розміру доплати за вислугу років із 70% до 80% від посадового окладу.

28.03.2019 листом за №142/10 позивачу відмовлено у зарахування вказаних періодів роботи до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання і доплату за вислугу років.

Частинами 3-5 ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п.25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів", право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно ч.ч. 2, 5 ст. 133 Закону №2453-VI, суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Абзацом 4 п. 34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

За правилами частини першої статті 120 Закону №2453-VI, в редакції діючій на час подання позивачем заяви про відставку, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно положень ч. 1 ст. 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень цього Закону, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" №2862-ХІІ від 15.12.1992.

Згідно ч. 1 ст. 43 Закону №2862-ХІІ, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Частиною 4 ст. 43 даного Закону передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно ст. 1 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" №594/95 від 10.07.1995 передбачено зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку, крім стажу трудової діяльності, визначеної в частині четвертій статті 43 Закону України "Про статус суддів" половини строку навчання на денному відділенні у вищих юридичних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

Відповідно до абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Згідно до Указів Президента України №584/95 від 10.07.1995 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та №1061/2002 від 25.11.2002 "Про внесення змін до Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584", до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

Разом з тим, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, періоду проходження строкової служби та роботи на посадах прокурорів, а також половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу.

Аналогічна позиція відображена у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №127/20301/17, від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 20.03.2018 у справі № 520/5814/17, від 22.03.2018 року у справі №520/5412/17, від 22.05.2018 у справі №490/1719/17, від 17.10.2018 у справі № 140/263/17, від 09.11.2018 у справі №751/11448/16-а, від 20.12.2018 у справі №751/7138/17.

Судовою колегією встановлено, що позивач в період з 25.08.1979 по 17.08.1984 навчався на юридичному факультеті Львівського державного університету ім.І.Франка за денною формою навчання (загальний строк навчання 4 роки 11 місяців і 23 дні).

Однак при призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання відповідач не зарахував половини вказаного строку навчання у вищому навчальному закладі (2 роки 5 місяців і 26 днів).

Разом з тим, для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці органом Пенсійного фонду України був зарахований лише стаж позивача на посаді судді 31 рік 11 місяців 14 днів та, відповідно, йому призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90%.

Відтак, фактично стаж, який давав позивачу право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, становить 34 роки 5 місяців 10 днів.

Аналогічна позиція узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 09.11.2018 у справі №134/1835/16-а.

Згідно Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994, Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №559 від 20.06.2012 та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів №229 від 25.03.2016, час перебування на посадах працівників апаратів судів зараховується до стажу державної служби.

Статтею 133 Закону "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010 передбачено, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

За таких обставин, загальний стаж позивача, який дає право на щомісячну доплату за вислугу років становить 35 років 5 місяців 6 днів, що в свою чергу передбачає виплату у розмірі 80 відсотків посадового окладу.

Як вбачається з матеріалами справи, до суддівської винагороди, з якої позивачу обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, входить доплата за вислугу років у розмірі 70 відсотків, а тому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці слід перерахувати, виходячи з розміру 80 відсотків.

22 травня 2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким "…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна /юридична або фактична/ ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016 були визнані неконституційними, зокрема, положення частини 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010 у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 №192-VIII, а саме, "щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 % заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Незалежність суддів закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Згідно ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Таким чином, судова колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області) залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 року у справі №460/784/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 02.10.2019р.