Справа № 333/6845/15-а(2-а/333/2/16)
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 вересня 2019 року

Київ

справа №333/6845/15-а(2-а/333/2/16)

адміністративне провадження №К/9901/18853/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області про визнання дій незаконними, скасування постанов у справі про адміністративне правопорушення за касаційною скаргою Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі судді Фунжия О.А. від 25 квітня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в складі судді Головко О.В., Суховарова А.В., Ясенової Т.І. від 24 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області (далі - Департамент ДАБІ у Запорізькій області, відповідач), в якому просив скасувати постанови по справі про адміністративне правопорушення № 137 та № 138, винесені Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області 25 серпня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановами директора Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Запорізькій області від 25 серпня 2015 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною восьмою статті 96 КУпАП у вигляді штрафу. Зазначає, що перевірка вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності проводилась Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції без участі позивача, справи про адміністративні правопорушення розглянуто також у відсутність позивача, вважає, що в діях позивача відсутній склад інкримінованих йому правопорушень.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року, адміністративний позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач у судовому засіданні не довів правомірності свого рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності постановами № 137, 138 від 25 серпня 2015 року, що є підставою для визнання їх протиправними та скасування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, Департамент ДАБІ у Запорізькій області звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу подано 20 лютого 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 333/6845/15-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак, розгляд справи цим судом не був закінчений.

Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2019 року прийнято до свого провадження касаційну скаргу Департаменту ДАБІ у Запорізькій області на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року в адміністративній справі № 333/6845/15-а суддею-доповідачем Берназюком Я.О.

Департаментом ДАБІ у Запорізькій області заявлено клопотання про забезпечення участі у касаційному розгляді справи у судовому засіданні, у задоволенні якого відмовлено ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2019 року.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що 29 липня 2015 року головним державним інспектором Запорізького інспекційного відділу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області Балабановим Р.В. було проведено позапланову перевірку дотримання ОСОБА_1 (директором ПП «АГА СОЛ») вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, об`єкт будівництва: «Реконструкція кіоску під торговий павільйон за адресою: АДРЕСА_1 », за результатами якої складено акт перевірки від 29 липня 2015 року.

Згідно з висновками, викладеними в акті перевірки, правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні; загальна площа закінченої будівництвом споруди складає 62,9 м кв., тобто будівельні роботи з реконструкції існуючого кіоску виконувались із значними змінами геометричних розмірів в плані; у декларації про початок виконання будівельних робіт № ЗП 20 від 21 січня 2015 року, поданої ПП «АГА СОЛ», зазначено, що Містобудівні умови та обмеження, а також правовстановлюючі документи на земельну ділянку не потрібні; проектна документація на будівництво об`єкта відсутня.

За висновками перевірки зазначені факти свідчать про надання недостовірних даних, зазначених в декларації про початок виконання будівельних робіт, та є порушенням частини восьмої статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Також перевіркою встановлено, що проектна документація на будівництво вказаного об`єкта та документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, відсутні, тобто інформація, яка зазначена у пунктах 7, 8, 9, 11 декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 17 квітня 2015 року № ЗП97, є недостовірною, що є порушенням частини десятої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

У зв`язку з виявленими порушеннями відносно ОСОБА_1 (директора ПП «АГА СОЛ») 13 серпня 2015 року було складено протоколи про адміністративне правопорушення.

На підставі висновків перевірки 25 серпня 2015 року директором департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області Солонніковою І.М. винесено постанову № 137, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною восьмою статті 96 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200,00 грн.

Також 25 серпня 2015 року директором департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області Солонніковою І.М. за наслідками розгляду матеріалів справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності винесено постанову № 138, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною тринадцятою статті 96 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 грн.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У касаційній скарзі скаржник покликається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не надано належної правової оцінки тому, що перевірку об`єкта містобудування здійснено посадовими особами Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в присутності позивача, санкції до нього застосовані в межах компетенції вказаного державного органу. Тому, скаржник вважає, що судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки тому, що, приймаючи постанови про притягнення позивача до відповідальності, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Від ОСОБА_1 надійшло заперечення на касаційну скаргу Департаменту ДАБІ у Запорізькій області, у якому зазначається, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими; просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2016 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року відповідають, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Повноваження Департаменту ДАБІ у Запорізькій області у спірних правовідносинах регулюються, зокрема, КУпАП, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (тут і далі - у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що належать до I-III категорій складності, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

Згідно з положеннями частини восьмої статті 36 цього Закону замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про початок виконання будівельних робіт, та виконання будівельних робіт без зареєстрованої декларації.

Частиною першою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Відповідно до частини десятої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

Зі змісту статті 9 КУпАП вбачається, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з положеннями частини восьмої статті 96 КУпАП виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такій декларації, вчинені щодо об`єктів IІІ категорії складності тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятисот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини тринадцятої статті 96 КУпАП експлуатація об`єктів будівництва, які завершені будівництвом з 19 січня 2012 року та не прийняті в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об`єкта до експлуатації, вчинені щодо об`єктів IІІ категорії складності тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятисот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 244-6 КУпАП Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виробництва, виготовлення та застосування будівельних матеріалів, виробів, конструкцій, а також будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту та прийняття в експлуатацію об`єктів чи споруд, невиконанням законних вимог (приписів) посадових осіб інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю (статті 96, 96-1 (крім частин третьої - п`ятої), 97, частини третя - п`ята статті 152-1, стаття 188-42).

Згідно з вимогами статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною першою статті 256 КУпАП передбачено те, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

У статті 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, 29 липня 2015 року Департаментом ДАБІ у Запорізькій області проведено перевірку на об`єкті будівництва: «Реконструкція кіоску під торговий павільйон за адресою: АДРЕСА_1 », за результатами якої складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, у якому зафіксовано вчинення суб`єктом містобудівної діяльності ОСОБА_1 правопорушення, а саме: наведення недостовірних даних у декларації про початок виконання будівельних робіт стосовно того, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки не вимагаються, а також здійснення зміни геометричних форм будівлі за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що є порушенням частини восьмої статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до частини четвертої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів(мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Згідно з положеннями пункту 25 Переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 07 липня 2011 року № 109, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 липня 2011 року за № 913/19651 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Перелік № 109), реконструкція житлових та нежитлових приміщень без зміни їх зовнішньої конфігурації, улаштування в існуючих житлових будинках, адміністративно-побутових будівлях підприємств та громадських будівлях вбудованих приміщень громадського призначення не потребують містобудівних умов та обмежень.

Відповідно до пункту 2.3 Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 07 липня 2011 року № 109, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 липня 2011 року за № 912/19650 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Порядок № 109), для будівництва об`єктів, передбачених частиною четвертою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження можуть надаватися без документів, що засвідчують право власності чи користування земельною ділянкою.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, в акті перевірки від 29 липня 2015 року зазначається, що загальна площа закінченої будівництвом споруди складає 62,9 кв. м, на підставі чого контролюючим органом зроблено висновок про те, що будівельні роботи з реконструкції існуючого кіоску виконувались із значними змінами геометричних розмірів в плані.

Разом з тим, вказані висновки Департаменту ДАБІ у Запорізькій області судами попередніх інстанцій обґрунтовано не прийнято до уваги, оскільки згідно договору оренди від 15 серпня 2014 року Запорізьким національним технічним університетом передано ПП «АГА СОЛ» в оренду частину замощення площею 86,8 м кв. за адресою: АДРЕСА_1 ; листом від 04 листопада 2014 року ПП «АГА СОЛ» надано згоду на реконструкцію орендованого майна.

Судами попередніх інстанцій також становлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що згідно декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області 21 січня 2015 року, загальна площа об`єкта будівництва становить 71, 4 кв. м. У декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області 17 квітня 2015 року, площа будівлі становить 62,9 кв. м.

З огляду на те, що в акті перевірки зазначено про те, що будівельні роботи з реконструкції існуючого кіоску виконувались із значними змінами геометричних розмірів в плані, але вказана лише загальна площа закінченої будівництвом споруди, яка складає 62,9 кв. м; вибір об`єкта для порівняння, а також, в чому виявилися встановлені перевіркою значні зміни геометричних розмірів, в акті перевірки не зазначено, з матеріалів справи не є очевидними, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до висновку про необґрунтованість висновків перевірки.

Колегія суддів погоджується з такою оцінкою судів попередніх інстанцій та вважає правильними висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що Департаментом ДАБІ у Запорізькій області не встановлено обставин справи, які б підтверджували вчинення суб`єктом містобудівної діяльності ОСОБА_1 , наведених в акті перевірки від 29 липня 2015 року, відтак, постанови по справі про адміністративне правопорушення № 137 та № 138, винесені Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області 25 серпня 2015 року на підставі вказаного акта перевірки, є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Крім того, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в них повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду попередньої інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 345, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.О. Берназюк

Судді: І.В. Желєзний

Н.В. Коваленко