Справа № 1.380.2019.003765
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.003765
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Мричко Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Кулик С.В.,

представника позивача Матяшука В.К.,

представника відповідача Поповича Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства оборони України (надалі МО України, Відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати висновок комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлений протоколом № 41 від 05.04.2019 в частині п. 75 щодо старшого солдата ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 );

- зобов`язати МО України прийняти рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю ІІІ групи, яка настала внаслідок травми (контузії), пов`язаної із захистом Батьківщини, відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, з урахуванням виплат, проведених у зв`язку з встановленням ОСОБА_1 15 % втрати працездатності.

Ухвалою судді від 24.04.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Одночасно судом до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 (надалі ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа).

Ухвалою суду від 05.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтуванні позовних вимог Позивач зазначає, що є учасником бойових дій інвалідом війни, проходив службу в органах внутрішніх справ та військову службу, з якої звільнений у 2018 році. Вказує на те, що 03.01.2019 обласною МСЕК №1 у м. Львові, на підставі протоколу №499 від 16.11.2018 засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, Позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності внаслідок травми, контузії пов`язана із захистом Батьківщини. У зв`язку із цим, Позивач в подальшому звернувся із заявою до Львівського ОВК та Міністерства оборони України щодо призначення одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок травми, контузії, пов`язаної із захистом Батьківщини відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або періодичні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 та статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Однак, 05.04.2019 комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняла рішення (пункт 75 протоколу №41 від 05.04.2019), яким відмовила старшому солдату ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, з підстав, що між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках та втратою працездатності у вигляді ІІІ групи інвалідності пройшов термін понад два роки. Наголошує, що повідомлення про вказане рішення комісії Міністерства оборони України Позивач отримав у червні 2019 від Львівського ОВК. Позивач вважає таке рішення незаконним та протиправним, оскільки у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або, у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у такого виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується з урахуванням раніше виплаченої суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Відповідач подав відзив на позовну заяву (арк. справи 38-39), в якому просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі. Зазначає, що за результатами розгляду документів Позивача, які надійшли з Львівського ОВК, 05.04.2019 комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийшла до висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, що відображено у протоколі №41. Вказує на те, що відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги Комісія виходила з того, що 05.03.2015 Позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 5 % відповідно до довідки МСЕК, а другу групу інвалідності Позивач отримав 17.05.2018, тобто більше двох років з часу встановлення ступеню втрати працездатності. Вважає, що у Позивача окрім отримання групи інвалідності відбулися зміни ступеня втрати працездатності у відсотках з 15 до 60 відсотків. Посилаючись на абзац 2 частини 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» зазначає, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Окрім цього, на думку Відповідача, вимога Позивача про зобов`язання МО України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу є формою втручання в дискреційні повноваження МО України та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

До суду від Третьої особи надійшли пояснення (арк. справи 33-34), в яких зазначено, що Позивач з 18.04.2017 по 16.04.2018 проходив військову службу за контрактом, з 12.06.2017 по 12.12.2017 та з 01.01.2018 по 03.01.2018 приймав безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Вказує на те, що 19.02.2019 Позивач звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_4 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням інвалідності пов`язаної із захистом Батьківщини. 22.02.2019 Львівським ОВК, як уповноваженим органом направлений до головного розпорядника коштів пакет документів Позивача для прийняття рішення.

22.08.2019 до суду представник позивача у справі подав відповідь на відзив на позовну заяву (арк. справи 33-34). Наголосив, що Позивачу вперше встановлено ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок травми, контузії, пов`язаної із захистом Батьківщини, відтак є підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, з урахуванням виплат, проведених у зв`язку з встановленням ОСОБА_1 15 % втрати працездатності.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, відповіді на відзив. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа у судове засідання не забезпечила явки уповноваженого представника.

З`ясувавши зміст спірних правовідносин, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з копією з військового квитка серії НОМЕР_1 Позивач, зокрема, з 18.04.2017 по 16.04.2018 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України (арк. справи 16-18).

Як видно з матеріалів справи, Позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в період з 12.06.2017 по 12.12.2017 та з 01.01.2018 по 03.01.2018, та був звільнений з військової служби за контрактом 16.04.2018.

Згідно з копією з довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії ААА № 009829 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, ОСОБА_1 під час первинного огляду 17.08.2015 органами МСЕК встановлено 15 % втрати працездатності (арк. справи 20).

Відповідно до витягу з протоколу №499 від 16.11.2018 засідання Військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв травма у громадянина ОСОБА_1 підтверджена постановою ВЛК ГУ МВС України в Дніпропетровській області №38 від 16.04.2015 та захворювання, підтверджені свідоцтвом про хворобу №386/1 від 20.03.2018 ВЛК хірургічного профілю ВМКЦ Західного регіону, по яких такий, на підставі статей 42б, 40в, 41в, 61в, 64в, 68в гр. ІІ наказу Міністерства оборони України №402-2008 (зі змінами), був визнаний «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час». Зазначено, що отримані травми, контузія та захворювання - пов`язані із захистом Батьківщини (арк. справи 22).

Згідно з копією з довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 839486 від 03.01.2019, при первинному огляді Позивачу вперше встановлено третю групу інвалідності - «травма, контузія, пов`язана із захистом Батьківщини», строк - по 01.01.2020, дата чергового перегляду 19.12.2019 (арк. справи 25).

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.04.2018 № 41 Позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги (пункт 75 рішення Міністерства оборони України). Вказано наступне: Старшому солдату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), якого 16.04.2018 звільнено з військової служби та 17.08.2015 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 15 % втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що сталося 16.08.2014 (довідка МСЕК серія 12ААА № 009829 від 17.08.2015), а 19.12.2018 під час огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю III групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12ААА № 839486 від 19.12.2018). Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975, у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Заявнику групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Ступінь втрати здоров`я визначається у відсотках втрати працездатності (групи інвалідності). Ураховуючи, що між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках та втратою працездатності у вигляді встановлення третьої групи інвалідності пройшов термін понад два роки, немає підстав для призначення одноразової грошової допомоги. Окрім цього зазначено, що допомога у зв`язку з встановленням 15 % втрати працездатності виплачена Міністерством внутрішніх справ в сумі 24360,00 грн. (арк. справи 24).

У відповідності до довідки Про виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 від 14.02.2019 № 22/21 Позивач отримав одноразову грошову допомогу відповідно до п. 3.3 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 в сумі 24360,00 грн. Вказана сума виплачена Позивачу 30.12.2015 за платіжним дорученням № 12311 (арк. справи 21).

Згідно з листом Львівського ОВК від 20.05.2019 № 5359 Позивача повідомлено, що згідно з протокольного рішення від 05.04.2019 № 41 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум комісія, розглянувши подані Позивачем документи, дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки групу інвалідності Позивачу встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності (арк. справи 23).

Не погоджуючись із вказаним рішенням комісії Міністерства оборони України Прийма В.В. звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до вимог статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з вимогами частини 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (у редакції, чинній на момент встановлення Позивачу ІІІ групи інвалідності, далі - Порядок № 975).

Відповідно до вимог пункту «б» частини 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 6 Порядку № 975, військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі:

- 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності I групи;

- 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи;

- 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Пунктом 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Суд встановив, що Позивач отримав одноразову грошову допомогу відповідно до п. 3.3 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 в сумі 24360,00 грн.

Предметом спору у цій справі є, зокрема, вимога зобов`язати Відповідача прийняти рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, особі з інвалідністю ІІІ групи, яка настала внаслідок травми (контузії), пов`язаної із захистом Батьківщини, відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, з урахуванням виплат, проведених у зв`язку з встановленням ОСОБА_1 15 % втрати працездатності.

Як видно з матеріалів справи, Позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в період з 12.06.2017 по 12.12.2017 та з 01.01.2018 по 03.01.2018, та був звільнений з військової служби за контрактом 16.04.2018.

03.01.2019 Позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 03.01.2019 по 01.01.2020 з причиною інвалідності: «травма, контузія, пов`язана із захистом Батьківщини», що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 839486.

Суд враховує, що Позивач подав до Львівського ОВК усі необхідні документи для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, які були направлені до МО України для прийняття рішення.

За результатами розгляду документів Позивача, 05.04.2019 комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняла рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, що відображено у протоколі №41. Відмова Відповідача стосуються виключно факту спливу дворічного терміну після встановлення ступеня втрати працездатності, а не інших обставин справи.

Суд звертає увагу, що оскільки на момент звернення Позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» діяв Порядок № 975, тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

Згідно з вимогами пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Абзацом 2, 3 пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності; у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Системний аналіз наведених правових норм (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцю (в тому числі і військовослужбовцю строкової служби) більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Верховний Суд неодноразового висловлював свою правову позицію стосовно зміни групи інвалідності понад двохрічний термін, зокрема, в постанові від 21.09.2018 у справі № 278/2478/17 викладено наступний висновок: «Системний аналіз наведених правових дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцю (в тому числі і військовослужбовцю строкової служби) більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги».

Аналогічна правова позиція вкладена у постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 у справі № 21-563а14, постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 806/694/16, від 15.03.2018 у справі № 816/4195/15, від 20.03.2018 у справі № 295/3091/17, від 21.06.2018 у справі № 751/4367/17.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Отже, суд дійшов висновку, що Позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975, а саме з дати, вказаній в довідці МСЕК при встановленні інвалідності ІІІ групи.

Щодо посилання Відповідача на те, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється, суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Надаючи тлумачення положень статті 58 Конституції України, Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Суд зазначає, що 01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VІІІ, яким було доповнено частину 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.

Суд звертає увагу, що вказана норма не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, оскільки це фактично означатиме, застосування зворотної дії закону в часі. Застосування цієї норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для Позивача, починаючи з 03.01.2019, тобто дати встановлення ІІІ групи інвалідності і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховним Судом від 20.03.2018 у справі № 295/3091/17, яку суд в силу частини 5 статті 242 КАС України враховує при розгляді цієї справи.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати обмеженням дворічного строку з часу первинного огляду, оскільки першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі.

За таких обставин суд вважає, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів Позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень слід визнати протиправним та скасувати пункт 75 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.04.2019 № 41 про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням такому ІІІ групи інвалідності.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Відповідача прийняти рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю ІІІ групи, яка настала внаслідок травми (контузії), пов`язаної із захистом Батьківщини, відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, з урахуванням виплат, проведених у зв`язку з встановленням ОСОБА_1 15 % втрати працездатності, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

При цьому, у випадку, коли суб`єкт владних повноважень наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

Водночас у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, суд може зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06.03.2019 справа № 1640/2592/18.

Згідно з Рекомендаціями Комітету ОСОБА_4 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятими 11.03.1980 під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, з наведеного вище можна дійти висновку, що коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 14.06.2007 у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» наголосив, що в національному праві має бути засіб юридичного захисту від свавільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Визначення дискреційних повноважень, якими наділені органи державної влади в сфері основоположних прав, у спосіб, що фактично робить ці повноваження необмеженими, суперечило б принципу верховенства права. Відповідно, закон має чітко визначати межі повноважень компетентних органів та чітко визначати спосіб їх здійснення, беручи до уваги легітимну мету засобу, який розглядається, щоб гарантувати особі адекватний захист від свавільного втручання.

Таким чином, наявна в суб`єкта повноважень свобода дій при прийнятті рішення в межах його повноважень не є абсолютною, а обмежена певними законодавчо встановленими рамками, якими, зокрема, визначаються підстави та необхідні умови прийняття певного рішення, зміст цього рішення, його альтернативні варіанти, а також перелік дій, які повинна вчинити особа для отримання певної вигоди внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного рішення.

З огляду на вказане, суд відхиляє посилання Відповідача на те, що зобов`язання МО України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу є формою втручання в дискреційні повноваження МО України та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Відповідно, суд не вбачає втручання у дискреційні повноваження МО України та вважає позовні вимоги в цій частині належним та обґрунтованим способом захисту порушених прав Позивача.

Враховуючи наведене вище, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав ОСОБА_1 є саме зобов`язання Відповідача прийняти рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю ІІІ групи, яка настала внаслідок травми (контузії), пов`язаної із захистом Батьківщини, відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, з урахуванням виплат, проведених у зв`язку з встановленням ОСОБА_1 15 % втрати працездатності, оскільки це не пов`язано із здійсненням Відповідачем владних повноважень під час адміністративних процедур.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимог частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як передбачено пунктами 3, 8 частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

З огляду на вказане, суд вважає, що Відповідач, яким протиправно було відмовлено Позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, діяв всупереч норм чинного законодавства України, не вірно застосувавши нормативно-правові акти, що регулюють підстави, порядок і розмір виплати вказаної допомоги, та не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано Відповідачем.

Враховуючи викладене вище та зважаючи на встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги Позивача обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Щодо судових витрат, то відповідно до вимог частини 5 статті 139 КАС України такі стягненню не підлягають, оскільки Позивач є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що підтверджується копією з посвідчення серії НОМЕР_2 (арк. справи 19), тому звільнений від сплати судового збору відповідно до пунктів 8, 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 75 рішення Міністерства оборони України (місцезнаходження: 03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ), оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.04.2019 № 41 про відмову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням такому ІІІ групи інвалідності.

Зобов`язати Міністерство оборони України (місцезнаходження: 03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ) прийняти рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ), як особі з інвалідністю ІІІ групи, яка настала внаслідок травми (контузії), пов`язаної із захистом Батьківщини, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, з урахуванням виплат, проведених у зв`язку з встановленням ОСОБА_1 15 % втрати працездатності.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 30.09.2019.

Суддя Мричко Н.І.