Справа № 480/867/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 р.Справа № 480/867/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СК-Агро" на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, м. Суми) від 11.06.2019 року (повний текст складено 19.06.19 року) по справі № 480/867/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СК-Агро"

до Головного управління ДФС у Сумській області

про скасування наказу та визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "СК-Агро", звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив:скасувати наказ Головного управління ДФС у Сумській області № 401 від 26.02.2019 р. "Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "СК-АГРО"; визнати протиправними дії відповідача щодо проведення з 12 березня 2019 року документальної планової виїзної перевірки ТОВ "СК-АГРО" у зв`язку з неналежним повідомленням суб`єкта господарювання про проведення такої перевірки.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.03.2019 р. отримав копію наказу ГУ ДФС у Сумській області від 26.02.2019 № 401 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТО "СК-АГРО". Вважає, що цей наказ прийнятий з порушенням норм діючого законодавства. Так, пунктом 1 оскаржуваного наказу встановлено провести документальну планову виїзну перевірку Товариства з 12.03.2019 тривалістю 20 робочих днів. Перевірку провести за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 з метою дотримання податкового, валютного, іншого законодавства та за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 дотримання єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". При цьому, позивач звертає увагу суду на те, що пунктом 102.1 ст.102 Податкового кодексу України передбачено, що перевірка може бути проведена не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації. Так, позивач подав останні декларації з ПДВ за січень 2016 року за допомогою електронних засобів - 22.02.2016. За підрахунком позивача минув строк - 1114 дні, який є більшим строком ніж той, що встановлений п.102.1 ст.102 ПК України. На переконання позивача, відповідач намагається провести перевірку дотримання позивачем вимог податкового законодавства в частині сплати податку на додану вартість після спливу 1114 днів граничного строку подання податкової декларації. Тим самим, зазначає позивач, зміст оскаржуваного наказу порушує вимоги ст.102 Податкового кодексу України.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 року по справі № 480/867/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

До початку судового засідання від Головного управління ДПС у Сумській області надійшло клопотання про заміну відповідача по справі.

В обґрунтування вищезазначеного клопотання про заміну сторони вказує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 537 від 19.06.2019 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1, а також реорганізовано територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2. Згідно з додатками 1 та 2 даної Постанови утворено Головне управління ДПС у Сумській області, до якого приєдналось Головне управління ДФС у Сумській області. Постановою Кабінету Міністрів України № 1200 від 18.12.2018р. " Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" визначено, що Державна податкова служба України є правонаступником прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби України у відповідних сферах діяльності. Основні завдання та повноваження Державної податкової служби України визначені в положенні про ДПС затвердженому КМУ 227 від 06.03.2019р., відповідно до п.7 якого, ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.

Згідно ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України процесуальне правонаступництво у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання плану-графіку проведення планових документальних перевірок платників податків 26.02.2019 р. Головне управління ДФС у Сумській області видало наказ № 401 "Про проведення документальної планової перевірки ТОВ "СК-АГРО". Згідно змісту цього наказу підлягає документальній плановій виїзній перевірці ТОВ "СК-АГРО" у період з 12 березня 2019 року тривалістю 20 робочих днів. Перевірка має бути за період діяльності з 01.01.2016 по 31.12.2018 з метою дотримання податкового, валютного, іншого законодавства та за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 дотримання єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с. 10).

Також, 26.02.2019 р. головним управлінням ДФС у Сумській області також було складено повідомлення № 63/10/18-28-14-07-18 (а.с. 11) на проведення документальної планової документальної перевірки ТОВ "СК-АГРО" з 12 березня 2019 року з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства.

Вищевказані документи 27.02.2019 були направлені на адресу позивача та вручені 05.03.2019 (а.с. 47).

Не погодившись з прийнятим контролюючим органом наказом, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку про їх необґрунтованість.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі послався на те, що відповідачем не дотримано вимог ст. 1, ст. 3, ч.ч. 1,4, 6-8, абз. 2 ч. 10, ч.ч. 13, 14 ст. 4, ч. ч. 1-4 ст. 5, ч. 3 ст. 6, ч. ч. 1-4 та 6 ст. 7, ст.ст. 9, 10, 19, 20, 21, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки згідно п. 56.21 ст. 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Також, апелянт послався на те, що спроба відповідача, зафіксована у оскаржуваному позивачем наказі, провести перевірку дотримання позивачем вимог податкового законодавства в частині сплати податку на додану вартість після спливу 1114 днів з дня, що настає за граничним строком подання податкової декларації, прямо порушує імперативний строк 1095 днів, передбачений п. 102.1. ст.102 ПК України, що є безумовним доказом порушення відповідачем норм податкового законодавства та підставою для скасування оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Положеннями пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Приписами п. 77.1 ст. 77 ПК України визначено, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Відповідно до п. 77.2 ст. 77 ПК України до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Наказом Міністерства фінансів України від 02.06.2015 р. №524, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.2015 р. за № 751/27196, затверджений Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків (далі Порядок №524), який розроблений з метою забезпечення єдиного підходу до формування щоквартального плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків.

Відповідно до п. 3 Порядку №524, проекти річних планів-графіків складаються територіальними органами ДФС не пізніше 01 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки, квартальних планів-графіків - не пізніше 20 числа останнього місяця поточного кварталу засобами інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС.

Проекти коригування планів-графіків у разі здійснення такого коригування формуються територіальними органами ДФС не пізніше 03 числа кожного місяця поточного року, починаючи з другого місяця поточного року, засобами інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС.

Разом з проектом плану-графіка (коригування плану-графіка) формуються інформаційно-аналітичні довідки за кожним платником податків з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС.

Після остаточного узгодження проектів планів-графіків (коригування планів-графіків) територіальні органи ДФС надають департаментам аудиту та податків і зборів з фізичних осіб засобами автоматизованої інформаційної системи "Управління документами" плани-графіки (коригування планів-графіків) з відповідними додатками та обґрунтування підстав включення платника податків до плану-графіка (коригування плану-графіка).

Відповідно до п. 5 Порядку №524, план-графік складається із планів-графіків територіальних органів ДФС та затверджується Головою ДФС. Затверджений план-графік є обов`язковим для виконання всіма підрозділами територіальних органів ДФС. Належну якість формування плану-графіка та його коригування забезпечує територіальний орган ДФС, який сформував план-графік (коригування плану-графіка).

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства, право визначати перелік платників податків, які повинні бути включені до графіку перевірок та підлягають такій, має саме територіальний податковий орган, проте після чого такий план-графік підлягає обов`язковому затвердженню вищестоящим органом головою ДФС і є обов`язковим до виконання.

Таким чином, позивач, у разі незгоди з включенням товариства до плану-графіку із визначених підстав, мав право оскаржити дії відповідача щодо включення до плану-графіку з певних підстав а також дії з затвердження такого.

Судовим розглядом встановлено, що позивачем доказів оскарження правомірності включення до вказаного плану-графіка надано не було та матеріали справи не містять. Також, позивач не посилається на неналежне оформлення наказу та направлень, неповідомлення у встановленому законодавством порядку про проведення перевірки.

Таким чином, відповідно до норм ПК України колегія суддів зазначає, що документальна планова виїзна перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення, а право на проведення такої перевірки виникає за умови завчасного надіслання до початку перевірки платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Контролюючим органом вказані вимоги законодавства було дотримано.

Що стосується посилання апелянта на неврахування положень ст. 1, ст. 3, ч.ч. 1,4, 6-8, абз. 2 ч. 10, ч.ч. 13, 14 ст. 4, ч. ч. 1-4 ст. 5, ч. 3 ст. 6, ч. ч. 1-4 та 6 ст. 7, ст.ст. 9, 10, 19, 20, 21, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», суд зазначає, що цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

В свою чергу, відповідно до пп. 1.1 ст. 1 ПК України, цей кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з пп. 41.1 ст. 41 ПК України контролюючими органами, зокрема, є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи.

Положеннями пп. 3.1 ст. 3 ПК України визначено, що податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Враховуючи те, що відповідач є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну податкову політику, норми Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на спірні правовідносини поширюватися не можуть, оскільки питання підстав, порядку проведення податковим органом перевірок суб`єктів господарювання, регулюється нормами саме ПК України, що прямо визначено положеннями ст. 3 цього Кодексу.

Що стосується посилання апелянта на пропущення строку проведення перевірки дотримання податкового законодавства в частині сплати податку на додану вартість, суд зазначає наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, ТОВ CK-АГРО, крім податку на додану вартість, є платником наступних податків та зборів: податку на прибуток підприємства, граничний строк подання декларації за період з 01.01.2016-30.06.2016 - 29.08.2016 р.; рентної плати, граничний строк подання податкової декларації рентної плати за 1 квартал 2016 року - 10.05.2016 р.; за 2 квартал 2016 року - 09.08.2016 р.; за 3 квартал 2016 року - 09.11.2016 р.; за 4 квартал 2016 року - 09.02.2017 р.; орендної плати за землю, граничний строк подання податкової декларації сплати за землю 2016 року -22.02.2016 р.; екологічного податку, граничний строк подання податкової декларації екологічного податку за 1 квартал 2016 року - 10.05.2016 р.; за 2 квартал 2016 року - 09.08.2016 р.; за 3 квартал 2016 року - 09.11.2016 р.; за 4 квартал 2016 року - 09.02.2017 р.; інших податків та зборів, граничний строк подання податкових декларацій яких не настав.

Згідно наказу ГУ ДФС у Сумській області №401 від 26.02.2019 р. передбачено проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ СК-АГРО з 12.03.2019 року тривалістю 20 робочих днів з метою дотримання податкового, валютного, іншого законодавства за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2018 р.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України: контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Апелянт послався на те, що призначаючи проведення планової перевірки підприємства позивача за період з 01.01.2016 р., відповідачем вчинена спроба провести перевірку дотримання позивачем вимог податкового законодавства в частині сплати податку на додану вартість після спливу 1114 днів з дня, що настає за граничним строком подання податкової декларації (22.02.2016 р.), прямо порушує імперативний строк 1095 днів, передбачений п. 102.1. ст.102 ПК України.

Суд зазначає, що при плануванні, організації та проведенні документальних перевірок слід враховувати, що з 01.01.2017р. строки давності поширюються також на період, який може бути охоплений перевіркою. Початок перебігу цього строку обчислюється з дня граничного строку подання податкової декларації.

Проведення податковим органом перевірки суб`єкта господарювання є способом реалізації відповідачем владних управлінських функцій шляхом видання наказу про її проведення в межах наданих законодавством повноважень, з метою виконання покладеної на відповідача контролюючої функції. Дотримання податковим органом положень податкового законодавства при призначенні перевірки спірним наказом на підставі затвердженого плану-графіку, що встановлено судом апеляційної інстанції, спростовує доводи заявника касаційної скарги щодо протиправності наказу.

В межах спірних правовідносин судом встановлено, що останню податкову декларацію з ПДВ за січень 2016 року позивачем подано 22.02.2016 р., у зв`язку з чим він вважає, що перевірка не може стосуватися періоду, який виходить за межі 1095 днів.

Суд зазначає, що встановлений п. 102.1 ст. 102 ПК України строк давності 1095 днів обмежується не кількістю днів перевірки, а її періодом, а саме 1095 днів, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. В свою чергу, позивач не довів перевищення відповідачем при встановлені періоду, що підлягав перевірці, строку давності 1095 днів, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації за січень 2016 року, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом. Тому включення контролюючим органом періоду перевірки ТОВ «СК-Агро» з 01.01.2016 по 01.10.2016 не свідчить про протиправність наказу на проведення такої.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що визначена у спірному наказі мета проведення документальної планової виїзної перевірки охоплює не тільки перевірку щодо податку на додану вартість, а тому, 22.02.2016 р. (гранична дата подання декларації з податку на додану вартість) не може бути відправною при визначенні періоду діяльності, який буде перевірятися.

На підставі цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, з вищенаведених підстав, не спростовують.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачекs.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 року по справі № 480/867/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СК-Агро" залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 року по справі № 480/867/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 30.09.2019 року