Справа № 260/85/19
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/6960/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Мельничук Б.Б.

за участі представника позивача: Качор С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року (рішення ухвалене о 15:12 хв. у м. Ужгороді судом у складі головуючого судді Маєцької Н.Д.) у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови Управління Держпраці у Закарпатській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 18 грудня 2018 року № ЗК/637/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-273.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що відповідачем проведено інспекційне відвідування позивача та постановою про накладення штрафу 18 грудня 2018 року № ЗК/637/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-273 на позивача накладено штраф у розмірі 223380,00 грн. за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудових договорів. Висновки інспекційного відвідування про допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору є безпідставними та необґрунтованими оскільки, вказані особи оформлені належним чином, з укладенням трудових договорів. Відтак, постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами є протиправною та підлягає скасуванню. Просив позов задоволити.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_2 в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що начальником Управління Держпраці у Закарпатській області видано наказ від 22 листопада 2018 року № 225 "Про проведення інспекційних відвідувань", зокрема ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення діяльності: АДРЕСА_1 -магазин; АДРЕСА_1 кафе щодо порушень при оформленні трудових відносин.

На підставі вказаного наказу Управлінням Держпраці у Закарпатській області видано направлення на проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення діяльності - АДРЕСА_1 магазин); АДРЕСА_1 (кафе) від 28 листопада 2018 року № 2107.

За результатами інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю складено акт від 30 листопада 2018 року № ЗК/637/214/АВ..

Разом з тим, 29 листопада 2018 року під час проведення інспекційного відвідування, торгової точки «кафе-магазин», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, знаходилася на робочу місці та виконувала роботу продавця ОСОБА_3 , та торгової точки «кафе-магазин», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , знаходилася на робочу місці та виконувала роботу продавця ОСОБА_4

Інспекційним відвідуванням встановлено, що ФОГТ ОСОБА_1 допустила до роботи у торгових точках працівників без укладення з ними трудового договору, чим порушено ч. 3 ст. 24 Кодексу Законів про працю України.

На підставі зазначеного акта інспекторами Управління Держпраці у Закарпатській області складено припис від 30 листопада 2018 року № ЗК/637/214/АВ/П про усунення виявлених порушень, в якому не зазначено, що саме повинна вчинити ОСОБА_1 для усунення виявлених порушень. В приписі не зобов`язано ОСОБА_1 укласти трудовий договір з найманими працівниками, видати наказ (розпорядження) про прийом працівників та повідомити в органи ДФС. Для виконання припису встановлено строк до 10 листопада 2018 року, потім виправлено на 10.12.2018р.

На виконання припису Управлінню Держпраці в Закарпатській області 07.12.2018р було надано первинні документи на працівників:

-копії трудових договорів від 28.11.2018;

-копії розпоряджень «про прийняття на роботу» від 27.11.2018;

-копії табеля обліку використання робочого часу та відомості про нарахування-виплати за листопад 2018р.

Працівник ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є найманим працівником, з яким оформлено трудовий договір 28.11.2018, відповідно до розпорядження №06/Х від 27.11.2018р. «про прийняття на роботу». За дні відпрацьовані в листопаді 2018 року вона отримала заробітну плату в розмірі 564,14грн., що стверджується табелем обліку використання робочого часу та відомостями про нарахування заробітної плати, утримання та нарахування податків, зборів, проведення виплати працівникам, звітом форми №Д4 за листопад 2018р.

Працівник ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є найманим працівником, з яким оформлено трудовий договір 28.11.2018, відповідно до розпорядження №05/Х від 27.11.2018р. «про прийняття на роботу». За дні відпрацьовані в листопаді 2018 року вона отримала заробітну плату в розмірі 564,14грн., що стверджується відомостями про нарахування заробітної плати, утримання та нарахування податків, зборів, проведення виплати працівникам, звітом форми №Д4 за листопад 2018р.

Однак, інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Хланта Іваном Юрійовичем складено протокол про адміністративне правопорушення №ЗК637/214/АВ/П/ПТ від 30.11.2018р., а начальником Управління винесено Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 18.12.2018р. за №ЗК/637/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-273 на ФОП ОСОБА_1 в розмірі 223380,00 грн. (з розрахунку 3723 грн.(мін. зарплата) х 30x2 працівників = 223380,00 грн.)

Відтак, апеляційний суд вважає, що працівники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 працюють офіційно.

Враховуючи вищенаведене, факт допущення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до виконання роботи підтверджується укладенням трудових договорів від 28.11.2018, відповідно до розпоряджень від 27.11.2018, отриманням заробітної плати та звітом форми №Д4 за листопад 2018р.

Частиною 1 ст. 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзацом 2 ч. 2 ст.265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом частин 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно- господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також КУпАП. Відповідно до ч.3 ст.41 КУпАП фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак, ч. 2 ст. 265 КЗпП України і ч. З ст. 41 КУпАП передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Штраф за ч.2 ст.265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за ч.3 ст.41 КУпАП є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Стаття 265 КЗпП. і стаття 41 КУпАП були викладені в такій редакції Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" від 28.12.2014 року.

Зазначений Закон передбачав введення ст.265 КЗпП України фінансових санкції для роботодавців - юридичних та фізичних осіб-підприємців, у вигляді штрафу у розмірі від 1 до ЗО мінімальних заробітних плат за допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин, оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску та податків, порушення термінів виплати заробітної плати більш ніж за один місяць, виплати не в повному обсязі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці та порушення інших вимог трудового законодавства.

Натомість, ст.41 КУпАП мала на меті запровадити штрафи для посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин; за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" іншою особою, а також інше грубе порушення законодавства про працю.

Тобто, ключовою відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (заст. 265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (заст. 41 КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин.

Однак, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі абзацу другого ч. 2 ст. 265 КЗпП України і частини 3 ст. 41 КУпАП, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).

Таким чином, притягнення його до відповідальності за одне й те саме порушення двічі суперечить ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може двічі притягатися до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Застосовуючи ці підходи до справи, що розглядається, звертаємо увагу, що за допуск фізичних осіб до роботи без оформлення трудового договору підприємця ОСОБА_1 постановою Виноградівського районного суду від 03.01.2019 по Справі №299/4046/18 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.41 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1.ст.247 КУпАП за відсутністю в її діях складу вказаного правопорушення.

Даною постановою встановлено, зокрема, " у суді не встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, оскільки умислу на вчинення правопорушення ( суб`єктивної сторони складу правопорушення), не встановлено. Матеріали справи містять копії трудових договорів, які укладені 28.11.2018 року ОСОБА_1 з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відомості нарахування заробітної плати, розпорядження про прийняття на роботу від 27.11.2018року.

Відтак, обставини, які б свідчили та підтверджували, що ОСОБА_5 , як приватний підприємець фактично допустила ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як працівників до роботи без трудових договорів не доведено...».

Відповідно до частини 4 та 6 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Встановлені постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03 січня 2019 року у справі № 399/4046/18 обставини також підтверджують, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було оформлено трудові договори від 28.11.2018р.

Накладення на апелянта штрафу за те саме правопорушення такою ж постановою Управління Держпраці у Закарпатській області № ЗК/637/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-273 від 18.12.2018 року є притягненням його до того самого виду відповідальності за те саме порушення - вдруге, що є порушенням ст.61 Конституції України.

Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 21.12.2018 року у справі № 814/2156/16.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд першої інстанції за результатами розгляду справи прийняв рішення, врахувавши лише позицію відповідача, без проведення належного глибинного дослідження всіх необхідних доказів, застосувавши спрощений поверхневий підхід до встановлення фактів.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В матеріалах справи наявні квитанції про сплату позивачем судового збору в розмірі 1921,00 грн., 312,80 та 3350,70 грн. всього на суму 5584,50 грн.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 являються підставними і обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задоволити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року у справі №260/85/19 - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Закарпатській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 18 грудня 2018 року № ЗК/637/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-273.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул.. Минайська, буд. 16, ) судові витрати у розмірі 5584,50 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 02.10.2019р.