Справа № 420/3038/19
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3038/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Збарацької А.І.

За участю сторін:

Позивача: ОСОБА_1

Представника відповідача: Пінковської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, в якому позивач просить суд визнати неправомірними дії Центрального управління пенсійного фонду України в м. Одесі щодо врахування йому при перерахунку пенсії з 01.10.2017 року величини оцінки одного року страхового стажу 1%; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.10.2017 року, обрахувавши її розмір за показниками середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %; визнати неправомірними дії Центрального управління пенсійного фонду України в м.Одесі щодо не проведення позивачу додаткового виключення заробітку за період з 01.07.2000 року по 01.01.2005 року; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.10.2017 року із застосуванням додаткового виключення періодів з 01.07.2000 року по 01.01.2005 року відповідно до положень ст. ст. 40, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому з 01.04.2015 року було призначено пенсію за віком з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%. З 01.10.2017 пенсія позивача була перерахована на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» від 03.10.2017 року №2148-VІІІ із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. З огляду на зазначене ОСОБА_1 вважає, що перерахунок пенсії повинен бути здійснений із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%, а дії відповідача щодо застосування величини оцінки одного року страхового стажу 1% призводять до звуження змісту та обсягу прав позивача на пенсійне забезпечення та порушують статтю 22 Конституції України.

Також позивач зазначає про протиправність відмови Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі у додатковому виключені при розрахунку пенсії періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, з 01.07.2000 року по 01.01.2005 року, оскільки зазначені дій призвели до зменшення розміру його пенсії.

Ухвалою суду від 27.05.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі було прийнято до розгляду, у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче судове засідання.

26.06.2019 року, 29.07.2019 року у справі були проведені підготовчі судові засідання, в яких позивачем та представником відповідача були надані пояснення, відзив на адміністративний позов (а.с.34-36) та додаткові письмові докази (а.с. 39-71, 80-89).

29.07.2019 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 24.09.2019 року позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Ухвалою суду від 24.09.2019 відповідача у справі - Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі було замінено на його правонаступника - головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Представник головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечувала з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов (а.с. 34-36) та зазначила, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VІІІ від 03.10.2017 року було проведено осучаснення (перерахунок) призначених раніше пенсій за єдиними правилами обрахунку, із використанням, при визначенні заробітної плати для обчислення пенсії, показника середньої заробітної плати за останні три роки (2014, 2015, 2016) у розмірі 3764,40 грн. та зміненої з 1,35% на 1% величини оцінки одного року страхового стажу. Таким чином, на думку відповідача, правових підстав для перерахунку пенсії позивачу із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35% немає.

Щодо позовної вимоги позивача про додаткове виключення при розрахунку пенсії періоду з 01.07.2000 року по 01.01.2005 рік, представник відповідача зазначила, що управлінням в автоматичному режимі програмним забезпеченням «АСОПД/КОМТЕХ-W» та оновленням ІКІС ПФУ:ППВП було здійснено вибір оптимальної заробітної плати для обчислення пенсії та виключено період з 01.01.2005 року по 16.05.2010 року, як це передбачено абзацом 3 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому виключення заробітку за період з 01.07.2000 року по 01.01.2005 року є недоцільним, оскільки призведене до зменшення розміру пенсії позивача, а додаткове виключення цього періоду законом не передбачено.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 01.04.2015 року перебуває на обліку в Центральному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

01.10.2017 позивачу було проведено перерахунок пенсії відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року з розрахунку величини оцінки одного року страхового стажу - 1% (а.с. 62).

16.11.2018 року та 28.11.2018 року позивач звертався до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявами, відповідно до яких, посилаючись на ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», просив відповідача виключити при розрахунку пенсії додатково період, за який враховується його заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, з 01.07.2000 року по 01.01.2005 року, а також здійснити йому перерахунок пенсії з 01.10.2017 року із застосуванням коефіцієнту страхового стажу в розмірі 1,35% замість 1% (а.с. 14-17).

28.11.2018 року Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі листом №413/09 від 28.11.2018 року (а.с. 18-19) відмовило позивачу у задоволенні його заяв та зазначило, що управлінням в автоматичному режимі програмним забезпеченням «АСОПД/КОМТЕХ-W» та оновленням ІКІС ПФУ:ППВП було здійснено вибір оптимальної заробітної плати для обчислення пенсії та виключено період з 01.01.2005 року по 16.05.2010 року, як це передбачено абзацом 3 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому виключення заробітку за період з 01.07.2000 року по 01.01.2005 року є недоцільним, оскільки призведе до зменшення розміру пенсії позивача.

Щодо вимог ОСОБА_1 здійснити йому перерахунок пенсії з 01.10.2017 року із застосуванням коефіцієнту страхового стажу в розмірі 1,35% відповідач зазначив, що пенсії, призначені відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015, 2016 роки із застосуванням оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, а отже застосовувати коефіцієнт страхового стажу в розмірі 1,35% не має законодавчих підстав.

Не погоджуючись із вищезазначеними діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду для захисту своїх прав та інтересів з адміністративним позовом.

Додатково судом встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» відбулася реорганізація Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі шляхом приєднання до головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Стан юридичної особи «Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі» - припинено, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, свідка у справі, дослідивши адміністративний позов, відзив Центрального об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в м.Одесі та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові та організаційні засади реалізації громадянами прав, пов`язаних із отриманням пенсій, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 року (далі - ЗУ №1058).

Відповідно до ст. 58 ЗУ №1058-ІV, Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 10 ЗУ 1058-ІV встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до статті 24 цього Закону страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Щодо позовної вимоги позивача визнати неправомірними дії Центрального управління пенсійного фонду України в м. Одесі щодо не проведення позивачу додаткового виключення заробітку за період з 01.07.2000 року по 01.01.2005 рік, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону №1058-ІV (в редакції чинній на момент призначення пенсії позивачу) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв. У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

Згідно частини 2 статті 40 Закону №1058-ІV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 8, 13 і 14 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Аналізуючи вищезазначені норми, суд доходить висновку, що законодавцем чітко встановлено підстави для можливості особи виключити додатково понад 10 відсотків тривалості страхового стажу для обчислення пенсії періоди отримання заробітної плати з 01.07.2000 року до 01.01.2005 року, а саме - у разі перебування особи в зазначений період на строковій військовій службі, навчанні, догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Отже без наявності вищезазначених підстав в зазначений період (з 01.07.2000 року до 01.01.2005 року), він не може бути додатково виключений із розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії.

Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року по справі №756/17125/14-а, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України повинна бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин в адміністративній справі №420/3038/19.

Як було встановлено судом, позивач отримує пенсію призначену при загальному стажі роботи 40 років 6 місяців 2 дні. Згідно розрахунку пенсії ОСОБА_1 із заробітної плати позивача було виключено найбільш оптимальний період з 01.01.2005 року по 16.05.2010 року, що становить 48 місяців (10% від загального стажу 486 місяців), а саме 29 повних місяців та 34 неповних місяців (а.с. 82-89).

Кількість місяців для розрахунку заробітної плати застосовано 231 місяць, після оптимізації застосовується 183 місяці (231 місяців - 48 місяців). Оптимізація заробітної плати проводилась автоматично.

З огляду на зазначені обставини вбачається що пенсійним органом при призначенні пенсії ОСОБА_1 вже було здійснено виключення найбільш оптимального періоду страхового стажу у розмірі 10 відсотків від тривалості загального страхового стажу.

Як було зазначено позивачем у судовому засіданні, він не заперечує правомірність виключення пенсійним органом із його заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії періоду з 01.01.2005 року по 16.05.2010 року. Разом з тим, ОСОБА_1 бажає додатково, окрім вищезазначеного періоду, виключити період також з 01.07.2000 року до 01.01.2005 року.

Позивачем в судовому засіданні не заперечувалось відсутність у нього (в період з 01.07.2000 року до 01.01.2005 року) стажу перебування на строковій військовій службі або на навчанні, здійсненні догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, який би давав йому право додаткового виключення із заробітної плати понад 10 відсотків тривалості страхового стажу,

Твердження представника позивача в адміністративному позову, а позивача в судовому засіданні на те, що словосполучення «за період 01.07.2000 року до 01.01.2005 року» є самостійною правовою підставою для додаткового виключення із заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії такого періоду, суд до уваги не приймає, оскільки вважає, що воно ґрунтується на помилковому тлумаченні вимог ст. 40 Закону України №1058-IV.

При цьому посилання позивача на таке тлумачення ним вимог ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з тих підстав, що в Україні, на його думку, у період з 01.07.2000 року до 01.01.2005 року не було запроваджено персоніфікованого обліку відомостей, в якій накопичуються відомості про заробіток, дохід, внески і стаж застрахованих осіб, заперечувалось та було спростовано свідком у справі - працівником головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Кондрат Н.А., яка засвідчила суду, що персоніфікований облік у 2000 році був вже запроваджений, а період часу з 01.07.2000 року до 01.01.2005 року встановлений законодавцем для певних категорій осіб, встановлених в ст.40 Закону України №1058-IV, в якості додаткової можливості для виключення цього періоду при розрахунку пенсії.

На підставі вищезазначеного, враховуючи те, що ОСОБА_1 не підпадає під категорію осіб, яка визначена в ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у позивача не має законодавчих підстав для виключення із заробітної плати періодів, які в сумі складають більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, а тому суд доходить висновку, що адміністративний позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги позивача визнати неправомірними дії Центрального управління пенсійного фонду України в м. Одесі щодо врахування йому при перерахунку пенсії з 01.10.2017 року величини оцінки одного року страхового стажу 1%, суд зазначає наступне.

Так, згідно статті 27 Закону №1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П=Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Статтею 1 Закону № 1058-IV встановлено, що коефіцієнт страхового стажу - це величина, що визначається відповідно до цього Закону для обрахування страхового стажу при обчисленні розміру пенсії у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою:

Кс= (См*Вс)/100%*12

Кс - коефіцієнт страхового стажу;

См - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках).

В силу частини 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 01 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.

Відповідно до частини 4-4 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" з 01 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, а середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35% застосовується лише при призначенні особам пенсії у період з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року.

Аналогічна правова позиція була висловлена П`ятим апеляційним адміністративним судом по справі №522/7539/18 від 26.02.2019 року, Восьмим апеляційним адміністративним судом по справі № 857/2330/18 від 18.12.2018 року, Сьомим апеляційним адміністративним судом по справах № 120/705/19-а від 28.05.2019 року, № 806/2099/18 від 17.12.2018 року, Третім апеляційним адміністративним судом по справі № 808/2064/18 від 04.02.2019 року.

Судом встановлено, що пенсія позивачу була призначена відповідно до Закону №1058-ІV до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", а саме 01.04.2015 року, а тому остання підлягає перерахунку з 1 жовтня 2017 року з врахуванням частини 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до наведених норм розмір перерахованої позивачу пенсії з 01.10.2017 року визначено на підставі коефіцієнту страхового стажу позивача з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1%, а не з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%, оскільки було внесено відповідні зміни до законодавства.

Необхідно зазначити, що при зменшенні величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% одночасно було підвищено розмір середньої заробітної плати, який використовується при обчисленні пенсій. З 01.10.2017 року перерахунок раніше призначених пенсій здійснено із використанням показника середньої заробітної плати на рівні 3764,40 грн.

При цьому суд вважає посилання позивача на пункт 4-4 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV необґрунтованим, оскільки зазначена норма встановлює відсоток оцінки одного року страхового стажу для пенсій, які призначались у період з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року, а позивачу здійснювався перерахунок вже призначеної раніше пенсії.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на те, що дії пенсійного органу суперечать положенням Конституції України, оскільки відповідно частиною 2 ст. 19 Основного Закону встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Суд звертає увагу, що вищевказані норми, на підставі яких позивачу було зроблено перерахунок із застосування коефіцієнту 1%, не було визнано неконституційними в установленому законодавством порядку, а отже у відповідача були відсутні підстави для їх не застосування при вчиненні дій з перерахунку пенсії позивачу.

Також суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні "Велікода проти України" від 03.06.2014 року. В зазначеному рішенні Суд вказав, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

У рішенні від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення від 12.10.2004 року у справі "Кйартан Асмудсон проти Ісландії").

Згідно правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26.12.2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Щодо посилання позивача на зворотну дію в часі пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону України №1058 суд зазначає, що Конституційний Суд України в Рішенні №1-рп/99 від 09.02.1999 року у справі №1-7/99 вказав, що дію в часі законів та інших нормативно-правових актів треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Суд зауважує, що перерахунок пенсії позивача із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% здійснено з 01.10.2017, тобто з дати набрання чинності пунктом 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058, що виключає зворотну дію закону в часі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач при перерахунку пенсії діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, з огляду на що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Додатково суд зазначає, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин) та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Суд зазначає, що позивачем в адміністративному позові не було оскаржено дій пенсійного органу щодо невірного застосування при перерахунку пенсії індивідуального коефіцієнту стажу, а саме застосування коефіцієнту 1,75 замість 1,82, а отже зазначені обставини не є предметом розгляду даної адміністративної справи та не підлягають оцінці судом.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Виходячи з необхідності відмови судом у задоволенні позовних вимог позивача, у суду відсутні підстави, передбачені ст. 139 КАС України, для стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судового збору, сплаченого за подання адміністративного позову до суду.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 72-77, 173, 179-181, 192-194, 241-246, 255, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 30 вересня 2019 року.

Суддя О.В. Білостоцький

.