Справа № 810/3573/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3573/18 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменко В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 січня 2019 року (повний текст рішення виготовлено 25.01.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив визнати протиправною бездіяльність Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області щодо не виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 31.10.2017 по 05.04.2018 в сумі 95 502 грн 00 коп.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 січня 2019 року адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність Броварської об¦єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області по не виплаті ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- стягнуто з Броварської об¦єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 31 жовтня 2017 року по 05 квітня 2018 року в сумі 95502 (дев`яносто п`ять тисяч п`ятсот дві) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідачем, Броварською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що починаючи з 22.09.2017 робочий стаж перервано, а тому норми Кодексу законів про працю України, постанови Кабінету Міністрів України Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членів їх сімей» від 17.07.1992 № з9з, постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» до позивача не застосовуються.

26.09.2019 до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримав позицію суду першої інстанції.

Крім того, 26.09.2019 до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надішло клопотання про закриття апеляційного провадження, оскільки оригінал довіреності виданий посадовою особою іншої юридичної особи - Головного управління ДФС у Київській області, яке колегія суддів вважає безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Броварській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на посаді начальника слідчого відділу фінансових розслідувань Броварської ОДПІ ГУДФС у Київській області та мав спеціальне звання - полковник податкової міліції.

Відповідно до наказу ГУ ДФС у Київській області №2225-о від 22.09.2017, позивача було звільнено з займаної посади та податкової міліції в запас Збройних Сил України за п. 64 пп. "б" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Разом з цим, 25.09.2017 ГУ ДФС у Київській області було прийнято наказ №636-о в якому зазначено про необхідність виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпустки.

На виконання наказу №636-о від 25.09.2017 Броварською об`єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Київській області позивачу було нараховано одноразову допомогу при звільненні у сумі 221 084,05 грн. та компенсацію за невикористану відпустку у сумі 32 040,83 грн., що підтверджується довідкою №7102/10/10/06-05-25 від 14.12.2017.

Зі змісту довідки №7103/10/10/06-05-25 від 14.12.2017, виданої Броварською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, вбачається, що станом на жовтень 2017 за підприємством наявний борг який складається з нарахованих ОСОБА_1 сум одноразової допомоги та грошової компенсації невикористаної відпустки у загальному розмірі 201 274,03 грн. У вказаній довідці також зазначено, що відповідна заборгованість виплачена була позивачу 30.10.2017.

Відповідно до довідки про заробітну плату №6774/10/10-06-05-25 від 17.11.2017 судом встановлено, що з нарахованої ОСОБА_1 суми заробітної плати за січень-жовтень 2017 року було утримано податок на доходи з фізичних осіб в сумі 61 939,16 грн.

В подальшому, оскільки відповідачем вказана сума не була виплачена (компенсована) одночасно із виплатою йому грошового забезпечення позивач звернувся із відповідним позовом в суд.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 у справі №810/4081/17, позовні вимоги до Броварської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області задоволено в повному обсязі, зокрема:

- визнано протиправною бездіяльність відповідача по не виплаті грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб та розрахунку при звільненні;

- стягнуто з відповідача на користь позивача вказану грошову компенсацію у розмірі утриманої суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 61 939 (шістдесят одна тисяча дев`ятсот тридцять дев`ять) грн. 16 коп.;

- стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 23.09.2017 по 30.10.2017 у сумі 21 705 (двадцять одна тисяча сімсот п`ять) грн. 00 коп.

Виплату вказаного виду грошового забезпечення відповідач здійснив 05.04.2018, що підтверджується випискою про надходження по картці/рахунку НОМЕР_2 за період 05.04.2018 АТ КБ "Приватбанк" від 10.07.2018 за № 80МDGT6TJEK1LOJV.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив та зазначив, що позивач перебуваючи на службі у податковій міліції мав беззаперечне право на отримання рівноцінної та повної компенсації втрат доходів (утриманих сум податку з його грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат), право на які він набув у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, одночасно з виплатою йому грошового забезпечення, в той же час грошова компенсація утриманих сум податку з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат позивача, право на які він набув у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби за період з січня по вересень 2017 року не була виплачена відповідачем ОСОБА_1 у день звільнення останнього зі служби у податковій міліції, а тому сума середнього заробітку Броварською ОДПІ ОСОБА_1 має бути виплачена за час затримки розрахунку у період з 31.10.2017 по 05.04.2018.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні регулюється статтею 117 Кодексу законів про працю.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.

Згідно ст.47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст.117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тобто, виходячи з наведених вимог Закону, всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі ж невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції викладеній в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 року (справа №806/535/16) та від 01.03.2018 року (справа №806/1899/17).

Так, з матеріалів справи вбачається, що оскільки компенсація у розмірі 61 939,16 за період з січня по жовтень 2017 Броварською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області при звільненні позивачу виплачена не була, він звертався до суду з позовом, який стосувався розміру належних звільненому працівникові сум.

При цьому, відповідач, з посиланням на лист ДФС України від 17.05.2016 № 8295/5/99-99-13-02-03-16, у якому зазначено, що порядок оподаткування доходів фізичних осіб визначено розділом ІV Кодексу, в якому не передбачено звільнення від оподаткування податком на доходи фізичних осіб грошового забезпечення, одержаного військовослужбовцями у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, крім сум грошового або майнового утримання чи забезпечення військовослужбовців строкової служби (у тому числі осіб, що проходять альтернативну службу), передбачених законом, які виплачуються з бюджету чи бюджетною установою (п.п. 165.1.10 п. 165.1 ст. 165 Кодексу), заперечував право позивача на отримання такої компенсації.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 у справі №810/4081/17, позовні вимоги до Броварської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області задоволено в повному обсязі, зокрема, визнано протиправною бездіяльність відповідача по не виплаті грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб та розрахунку при звільненні та стягнуто з відповідача на користь позивача вказану грошову компенсацію у розмірі утриманої суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 61 939 (шістдесят одна тисяча дев`ятсот тридцять дев`ять) грн. 16 коп.

Остаточний розрахунок з позивачем, а саме виплата грошової компенсації у розмірі утриманої суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 61 939 проведено - 05.04.2018.

Позивач вважає, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.10.2017 по 05.04.2018 відповідно до ст.117 КЗпП, оскільки рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, встановлено його право на отримання грошової компенсації у розмірі утриманої суми податку на доходи фізичних осіб, а на момент проголошення рішення в справі №810/4081/17 така виплачена не була.

Так, згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

За приписами ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм вказує на те, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальною є така обставина, як невиплата належних працівникові на час звільнення сум саме з вини власника або уповноваженого ним органу.

Стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Така позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з частиною другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08 квітня 2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статей 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 КЗпП України є безпідставним.

Отже, донарахування позивачу суми грошової компенсації у розмірі утриманої суми податку на доходи фізичних осіб в судовому порядку не тягне за собою обов`язку про нарахування і виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку.

А тому, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.10.2017 по 05.04.2018 в розумінні статті 117 Кодексу законів про працю України.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів вважає відсутніми правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та стягнення середнього заробітку.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Судом апеляційної інстанції встановлено невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та стягнення середнього заробітку - відмовити.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 січня 2019 року - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 січня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та стягнення середнього заробітку - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст підписано 02.10.19.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді В.О.Аліменко,

Н.В. Безименна