Справа № 308/2055/19
Суддя: Данко В. Й.
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/2055/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участю секретаря судового засідання Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Малець Романа Михайловича та Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до інспектора СРПП Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Малець Романа Михайловича та Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позовну заяву позивач мотивує тим, що 11 лютого 2019 р. інспектором СРПП Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Малець Р.М. відносно нього винесена постанова про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 350601.

Вказує, що в постанові, зокрема, зазначено, що 11.02.2019 р. о 17 год. 50 хв. він рухався на автомобілі Хюндай і30 номерний знак НОМЕР_1 , по а/д Київ- Чоп (між с. Кінчеш та с. Розівка 809 км) за межами населеного пункту без включеного ближнього світла фар, чим порушив вимоги п.9.8 Правил дорожнього руху.

Зазначає, що згідно вказаної постанови його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу.

Вважає, що вказана постанова є неправомірною з наступних підстав.

Під час винесення постанови не дотримано вимог статей 245, 278, 279, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до яких завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи.

Вказує, що посадовою особою органу поліції при прийнятті рішення про справі не враховано, що на ділянці, по якій він рухався (м. Ужгород вул. Гагаріна, вул. Коритнянська, об`їзна (між с. Кінчеш та с. Розівка 809 км) відсутній дорожній знак «Кінець населеного пункту», таким чином невідомо, чим керувався відповідач, констатуючи факт правопорушення. Стверджує, що на дану обставину він наголошував при розгляді справи.

Крім того, зазначає, що вказана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку.

Однак посилання на жоден з доказів, передбачених ст. 251 КУпАП у оскаржуваній постанові не було, не враховано і надані ним пояснення.

Стверджує, що якщо адміністративне правопорушення не було зафіксовано в автоматичному режимі патрульний не має право виносити постанову без складання відповідного протоколу. Посадова особа патрульної поліції не має права притягати водія до адміністративної відповідальності без доказів та без з`ясування всіх обставин справи. Звинувачення не може ґрунтуватися лише на припущеннях патрульного, що має місце в даному випадку. Матеріалами справи правомірність дій відповідача не підтверджується.

Таким чином, стверджує, що оскаржувана постанова є такою, що винесена із грубим порушенням процесуального законодавства, та з порушенням процесуальних прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, а відтак така постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, просить суд:

1. Визнати неправомірними дії інспектора СРПП Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Малець Р.М. по винесенню постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не вавтоматичному режимі від 11.02.2019 серія ДПО 18 №350601.

2. Скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11.02.2019 серія ДПО 18 № 350601 та закрити справу.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.02.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд адміністративної справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

20.03.2019 року представник відповідача по справі за довіреністю Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Дранчак М.М. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що з твердженням відповідач про те, що оскаржувана постанова є такою, що винесена з грубим порушенням процесуального законодавства, та з порушенням процесуальних прав особи, що притягується до адміністративної відповідальності, та є протиправною і підлягає скасуванню, він не погоджується, оскільки в ст.222 КУпАП чітко зазначено, що органи Національної поліції України повноважені розглядати адміністративні правопорушення, передбачені ст.122 ч.2 КУпАП, та накладати адміністративні стягнення (штраф), відповідно до покладених на них повноважень.

Так, зазначає, що у ст. 258 КУпАП абз. 2 чітко зазначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Виходячи з вищенаведеного, вважає твердження позивача, щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, зафіксованого не в автоматичному режимі, хибним, так як норма вищевказаної ст. 258 КУпАП уповноважує орган поліції не складати протокол.

Що стосується адміністративного правопорушення, вказує, що відповідно до п. 9.8 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, визначено, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар.

Отже, стверджує, що позивач ОСОБА_1 порушив пункт 9.8 Правил дорожнього руху, а саме керував автомобілем «Хюндай І30», д.н.з НОМЕР_1 без ввімкненого ближнього світла фар, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного, просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовної заяви до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Позивач у дане судове засідання не з`явився, при цьому 25.09.2019 року подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, в заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач інспектор СРПП Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант поліції Малець Р.М. у дане судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом надіслання судової повістки про виклик рекомендованим поштовим відправленням, відзив на позовну заяву відповідач не подав та клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Відповідач представник Головного управління Національної поліції в Закарпатській області у дане судове засідання не з`явився, при цьому 25.09.2019 року ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, в заяві зазначив, що просить в позовних вимогах позивачу відмовити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії постанови інспектора СРПП Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Малець Р.М., про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 350601 від 11.02.2019 року ОСОБА_1 , 11.02.2019 р. о 17 год. 50 хв. керував автомобілем «Хюндай і30», номерний знак НОМЕР_1 , по а/д Київ- Чоп (між с. Кінчеш та с. Розівка 809 км) за межами населеного пункту без включеного ближнього світла фар, чим порушив вимоги п.9.8 Правил дорожнього руху, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач стверджує, що посадовою особою органу поліції при прийнятті рішення про справі не враховано, що на ділянці, по якій він рухався (м. Ужгород вул. Гагаріна, вул. Коритнянська, об`їзна (між с. Кінчеш та с. Розівка 809 км) відсутній дорожній знак «Кінець населеного пункту». Стверджує, що на дану обставину він наголошував при розгляді справи.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся із даним позовом в суд.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. п. 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип з`ясування всіх обставин у справі, суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою осіб, шукаючи доказів виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Суд констатує, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідачем не надано. Зокрема, не надано жодних доказів фото- чи відеофіксації наявності обставин порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху 11.02.2019 року та його тверджень не спростовано.

Відповідачем не подано доказів, які б підтверджували вчинення правопорушення позивачем та доказів, якими останнє зафіксовано.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

За змістом ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У своєму рішенні від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (заява № 16437/04), при оцінці доказів судам слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» випливає, що спрощений підхід до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників є неприпустимим.

Таким чином, суд приходить до переконання, що матеріалами справи не підтверджено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушень, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесені оскаржуваної постанови вимог ст. ст. 248, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відтак, враховуючи викладене та беручи до уваги вищенаведені норми, суд вважає, що позов в частині скасування постанови серії ДПО 18 № 350601 від 11.01.2019 року, згідно з якою ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу, слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Що стосується вимоги позивача про визнання неправомірними дії інспектора СРПП Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Малець Р.М. по винесенню постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в ідіоматичному режимі від 11.02.2019 серія ДПО 18 №350601, суд констатує наступне.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний, має право прийняти одне з передбачених ч. 3 ст. 286 КАС України рішення.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги позивача про визнання неправомірними дії інспектора СРПП Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Малець Р.М. по винесенню постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в ідіоматичному режимі від 11.02.2019 серія ДПО 18 №350601, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 162, 205, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Скасувати постановупро накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 350601 від 11.02.2019 року, винесенуінспектором СРПП Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Малець Романом Михайловичем, згідно з якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425,00 грн., а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено у відповідності до ч.5 ст.286 КАС України шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів до Восьмого апеляційного адміністративного суду і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Данко В.Й.