Справа № 420/4344/19
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Одеса справа № 420/4344/19

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А.,

за участі секретаря Ягенської К.О., представників: позивача Іорданова В.П., відповідача Малюченко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Бессарабія-Агро до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми С № від 10.06.2019 р.

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Бессарабія-Агро до Головного управління ДФС в Одеській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що податковий орган дійшов висновку, що надходження коштів у вигляді валютної виручки за зовнішньоекономічними контрактами здійснено з порушенням строків, які передбачені ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». З наведених підстав та на підставі акту перевірки №000273/15-32-14-11/39076260 від 10.05.2019 року відповідачем складено податкове повідомлення-рішення «С» № від 10.06.2019 року про нарахування пені за порушення вимог валютного законодавства на суму 241 563,87грн. Позивач вважає зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493 датою зарахування валютної виручки вважається зарахування її на відповідний рахунок. Подальший рух коштів з валютного на поточний рахунок юридичної особи, у тому числі і з використанням розподільчого рахунку, свідчить про використання коштів вже на території України в перерахунку на національну валюту і не може вважатись первинним надходженням коштів внаслідок виконання зовнішньоекономічних контрактів. Таким чином, надходження коштів у вигляді валютної виручки за зовнішньоекономічними контрактами на розподільчий рахунок позивача в уповноваженому банку є датою повернення коштів резидентові. Отже позивачем не порушено термінів розрахунків, визначених ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 року №185/94-ВР.

Представник Головного управління ДФС в Одеській області,проти задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Бессарабія-Агро`заперечував та зазначив, що податкове повідомлення-рішення «С» № від 10.06.2019 року про нарахування пені за порушення вимог валютного законодавства на суму 241 563,87грн. винесено правомірно та відповідно до чинного законодавства

Ухвалою суду від 24.07.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Дослідивши письмові докази та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бессарабія-Агро`зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 31.01.2014 року за № 1 553 102 0000 003027.

Згідно з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами діяльності позивача є: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин та ін.

В період з 01.10.2016 року по 30.09.2018 року на підставі направлень на перевірку від 23.11.2018 року, 19.02.2019 року, 20.02.2019 року №999/14-11, №1000/14-11, №1001/14-11, №1003/14-11, №1004/14-11, №1008/14-11, №1171/14-11, №1172/14-11, №10486/14-01,№10487/14-01,№10488/14-11,№10489/14-01,№10490/14-01,№10491/14-11,№10492/14-01,№10493/14-11,№10494/14-11,№10495/14-11,№10497/14-01 (т. 11 а.с. 8-16), посадовими особами відповідача проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Бессарабія-Агро» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства та іншого законодавства за період з 01.10.2016 року по 30.09.2018 року (т.1 а.с. 67-188).

За результатами перевірки податковим органом було складено акт від 10.05.2019 року №000273/15-32-14-11/39076260, у висновках якого зазначено про порушення позивачем вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, а саме порушення термінів розрахунків, визначених ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 року №185/94-ВР зі змінами та доповненнями, за контрактом №SFO2707.1 від 27.07.2017 року, укладеним з нерезидентом «FORTRADEEXPORTL.P.» (Scotland, GreatBritain) у сумі 1 494 185,16 дол. США та контрактом №RSM2707 від 27.07.2017 року, укладеним з нерезидентом «FORTRADEEXPORTL.P.» у сумі 750 357,29 дол. США (т.1 а.с. 187-188).

На підставі вищезазначеного та акту перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення «С» № від 10.06.2019 року про нарахування пені за порушення вимог валютного законодавства на суму 241 563,87 грн. (т.1 а.с. 218).

Не погоджуючись з результатами перевірки та винесеними контролюючим органом податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті при проведенні суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності експортно-імпортних операцій визначено Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) від 23.09.1994 року №185/94-ВР (далі - Закон №185/94-ВР).

Статтею 14 вказаного Закону встановлено, зокрема, що розрахункове та кредитне обслуговування суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності здійснюється на території України банком для зовнішньоекономічної діяльності України і уповноваженими комерційними банківськими та кредитними установами, а також іноземними і міжнародними банками, зареєстрованими у встановленому порядку на території України.

Статтею 1 зазначеного Закону, зокрема, передбачено, що виручка резидентів в іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Згідно статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Строк та умови завершення імпортної операції без ввезення товару на територію України визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст.4 Закону №185/94-ВР порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Органи доходів і зборів вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею.

Постановою Правління Національного банку України від 13 грудня 2016 року № 410 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) іншого строку ніж того, що визначено в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», не передбачено.

Пунктом 2 зазначеної Постанови встановлено вимогу щодо обов`язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками, фізичних осіб-підприємців, іноземних представництв (крім офіційних представництв), на рахунки, відкриті в уповноважених банках для ведення спільної діяльності без створення юридичної особи, а також надходжень в іноземній валюті на рахунки резидентів, відкриті за межами України на підставі індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Надходження в іноземній валюті, зазначені в абзаці першому цього пункту, підлягають обов`язковому продажу на міжбанківському валютному ринку України, у тому числі безпосередньо Національному банку України, у розмірі 50 відсотків. Решта надходжень в іноземній валюті залишається в розпорядженні резидентів та нерезидентів і використовується ними відповідно до правил валютного регулювання.

Вимога щодо обов`язкового продажу поширюється на надходження в іноземній валюті 1-ї групи Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 лютого 1998 року № 34 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 19 квітня 2016 року № 269) (далі - Класифікатор), і в російських рублях.

Уповноважений банк зобов`язаний попередньо зараховувати надходження в іноземній валюті, на які згідно з абзацом першим цього пункту поширюється вимога щодо обов`язкового продажу, на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2603 "Розподільчі рахунки суб`єктів господарювання" (далі - розподільчий рахунок).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 р. за N 1172/8493 (далі - Інструкція №492) клієнти мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору, крім випадків, якщо банк не має змоги прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами.

Юридичні особи - резиденти, відокремлені підрозділи юридичних осіб - резидентів, нерезиденти - інвестори, іноземні представництва мають право відкривати рахунки для забезпечення своєї господарської діяльності.

Юридичні особи-резиденти можуть відкривати поточні та/або вкладні (депозитні) рахунки в банках через свої відокремлені підрозділи.

За поточними рахунками, що відкриваються банками суб`єктам господарювання в національній валюті, здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України (пункт 5.1 Інструкції).

Поточний рахунок в іноземній валюті відкривається суб`єкту господарювання для зберігання грошей і проведення розрахунків у межах законодавства України в безготівковій та готівковій іноземній валюті, для здійснення поточних операцій, визначених законодавством України, для здійснення інвестицій за кордон, розрахунків за купівлю-продаж облігацій зовнішньої державної позики України, для зарахування, використання і погашення кредитів (позик, фінансової допомоги) в іноземній валюті, для надходження іноземних інвестицій в Україну відповідно до законодавства України, а також для проведення операцій, передбачених генеральною ліцензією Національного банку на здійснення валютних операцій (пункт 5.2 Інструкції).

Відповідно до пункту 5.3 Інструкції на поточні рахунки в іноземній валюті юридичних осіб-резидентів зараховуються у тому числі кошти через розподільні рахунки перераховані з-за кордону нерезидентами за зовнішньоекономічними контрактами (договорами, угодами).

Таким чином, із системного аналізу діючого законодавства випливає, що юридичні особи мають право відкривати як поточні рахунки в банках в національній валюті, так і рахунки для здійснення зовнішньоекономічної діяльності та зарахування на них коштів в іноземній валюті.

Датою зарахування валютної виручки вважається зарахування її на відповідний валютний рахунок. Подальший рух коштів з валютного на поточний рахунок юридичної особи, у тому числі і з використанням розподільчого рахунку, свідчить про використання коштів вже на території України в перерахунку на національну валюту і не може вважатись первинним надходженням коштів внаслідок виконання зовнішньоекономічних контрактів.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року (справа №808/502/17, провадження №К/9901/38245/18), що відповідає вимогам принципу пропорційності, оскільки фактично сторона зовнішньоекономічного контракту виконала свої зобов`язання перед контрагентом в момент формування відповідного платіжного доручення про переказ коштів.

Отже датою виконання вимог статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» є дата зарахування коштів на розподільчі рахунки позивача в уповноваженому банку.

Як вбачається з акту перевірки від 10.05.2019 №000273/15-32-14-11/39076260 відповідачем встановлено порушення термінів розрахунків, визначених ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» на підставі зовнішньоекономічних контрактів, а саме:

1. Контракту №RSM2707 від 27.07.2017 з нерезидентом «Fortrade Export L.P.» щодо продажу штору з насіння ріпаку 2017 року, українського походження. (т.1 а.с. 229-237).

На виконання умов контракту ТОВ «Бессарабія-Агро» було експортовано товар на користь компанії «Fortrade Export L.P.» за митними деклараціями оформленими в режимі «ЕК 10» на загальну суму 750 357, 29 дол. США в т. ч.:

№500490000/2017/001131 від 23.08.2017 року вартістю 192 357,29 дол. США (т.1 а.с.238) встановлений термін надходження валютної виручки 19.02.2018 (т.1 а.с.185);

№500490000/2017/001132 від 23.08.2017 року вартістю 558 000,00 дол. США (т.1 а.с. 241) встановлений термін надходження валютної виручки 19.02.2018 року (т.1 а.с.186).

Валютні кошти від нерезидента на розподільчий валютний рахунок ТОВ «Бессарабія-Агро», відкритий в АБ «Південний», надійшли 20.02.2018 року в сумі 750 357,29 дол. США. Після обов`язкового 50% продажу валютні кошти надійшли на поточний валютний рахунок підприємства 21.02.2018, що на думку відповідача є порушенням термінів розрахунків.

Через що встановлено порушення строку повернення валютної виручки за період з 20.02.2018 по 21.02.2018 включно (2 дні) на суму 750 357,29 дол. США.

2. Контракту №SFO2707.1 від 27.07.2017 року з нерезидентом «Fortrade Export L.P.» щодо продажу олії ріпакову 2017 року, українського походження. (т.1 а.с.219-224).

На виконання умов контракту ТОВ «Бессарабія-Агро» було експортовано товар на користь компанії «Fortrade Export L.P.» за митною декларацією оформленою в режимі «ЕК 10» на загальну суму 2 324 185,16 дол. США в т. ч.:

№500490000/2017/001108 від 19.08.2017 року вартістю 2 324 185,16 дол. США (т.1 а.с.225) встановлений термін надходження валютної виручки 15.02.2018 (т.1 а.с.186);

Валютні кошти від нерезидента на розподільчий валютний рахунок ТОВ «Бессарабія-Агро», відкритий в АБ «Південний», надійшли в сумі 2 324 185,16 дол. США (10.08.2017, 11.08.2017, 15.08.2017, 30.08.2017 без порушення термінів розрахунку у сумі 830 000,00 дол. США). Після обов`язкового 50% продажу валютні кошти надійшли на поточний валютний рахунок підприємства 16.02.2018 в сумі 1 494 185,16 дол. США на думку відповідача з порушенням термінів розрахунків.

Через що встановлено порушення строку повернення валютної виручки за період з 16.02.2018 по 16.02.2018 включно (1 день) на суму 1 494 185,16 дол. США.

З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку що позивачем відповідно до вимог статті 1 Закону №185/94-ВР порушено термін розрахунку на 1 день, оскільки встановлений термін надходження валютної виручки за контрактом Контракту №RSM2707 від 27.07.2017 року відповідно до митних декларацій №500490000/2017/001131, №500490000/2017/001132 від 23.08.2017 року є 19.02.2018 року в той час як валютні кошти від нерезидента на розподільчий валютний рахунок ТОВ «Бессарабія-Агро» надійшли 20.02.2018 року, що також не заперечувалось представником позивача у судовому засіданні.

При цьому, щодо Контракту №SFO2707.1 від 27.07.2017 року, суд доходить висновку, що позивачем термін розрахунку не порушено, оскільки граничним терміном повернення валютної виручки по митній декларації №500490000/2017/001108 від 19.08.2017 року є 15.02.2018 року та як встановлено судом останні кошти від загальної суми продажу товару надійшли на розподільчий валютний рахунок ТОВ «Бессарабія-Агро» 15.02.2018 року.

Окрім того, подальше зарахування коштів на поточний рахунок суб`єкта господарювання через розподільчий рахунок банка є заходом, направленим на виконання банківських формальностей, пов`язаних з обов`язковим продажем валюти. Ці заходи застосовуються з метою забезпечення стабільності функціонування валютної системи держави та підтримки національної грошової одиниці. Разом з тим, відповідні процеси є поза межами впливу та відповідальності кожного із суб`єктів зовнішньоекономічного контракту, відтак, застосування пені саме за один (два) день затримки подальшого надходження валюти на поточні рахунки позивача з розподільчого рахунку, відкритого уповноваженим банком для цієї юридичної особи, є протиправним.

Отже, як вбачається з Додатку №1 розрахунку пені за порушення ТОВ «Бессарабія-Агро» вимог ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (т.2 а.с.68), відповідачем згідно суми (750 357,29 дол. США) простроченої дебіторської заборгованості на яку нараховується пеня за кількість прострочених днів (2дні) відповідно до митних декларацій №500490000/2017/001131, №500490000/2017/001132 від 23.08.2017 по курсу НБУ 27,011922 за ставкою 0,3% нарахована пеня у розмірі 121 611,55 грн., з врахуванням встановлених обставин, а саме простроченням позивачем строку не на 2 дні, а на 1 день, стягнення з відповідача підлягають кошти у сумі 60805,77 грн.

Таким чином винесене Головним управлінням ДФС в Одеській області податкове повідомлення-рішення форми «С» № від 10.06.2019 року про нарахування пені за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 241 563,87 грн. є протиправним та підлягає скасуванню в частині, що перевищує суму штрафу 60805,77 грн.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви додано платіжне доручення №1 від 26.06.2019 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 19210,00 грн. (т.1 а.с. 10).

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У свою чергу, правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України Про судовий збір.

Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 ЗУ №3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою встановлюється ставка судового збору у сумі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2019 рік, з 1 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить - 1921 гривні.

Оскільки податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області форми С № від 10.06.2019 р. про стягнення з позивача пені, винесено на суму 241 563,87 грн. та відповідно така вимога є майновою.

Враховуючи, що вимоги позивача задоволено частково та встановлено судом, що сума штрафу 60805,77 грн. нарахована вірно, то помилково нарахована сума податковим повідомленням-рішенням, яка не підлягає стягненню з ТОВ «Бессарабія-Агро» становить 180 758,10 грн. (з розрахунку 241 563,87 грн. 60805,77 грн.).

Судом встановлено, що 1,5 відсотка розміру прожиткового мінімуму з суми 241 563,87 грн. (пеня відповідно до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) становить 3623,46 грн. Разом з тим, оскільки суд визнає протиправним оскаржуване податкове повідомлення-рішення на суму 180 758,10 грн., то 1,5 відсотка від такої суми становить 2711,36 грн.

З огляду на зазначене, та враховуючи наявність підстав для частково задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Бессарабія-Агро», суд вважає за необхідне стягнути на його користь частину суми сплаченого ним судового збору у загальному розмірі 2711,36 грн. з Головного управління ДФС в Одеській області.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Бессарабія-Агро до Головного управління ДФС в Одеській області задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області форми С № від 10.06.2019 р. в частині, що перевищує суму штрафу 60805,77грн.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська 5 код 39398646) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Бессарабія-Агро (68607, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кутузова, 2а ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2711,36грн. сплачені за платіжним дорученням №1 від 26.06.2019р.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений 02.10.2019 року.

Суддя Іванов Е.А.

.