Справа № 460/1190/19
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 вересня 2019 року м. Рівне №460/1190/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 ,

відповідача 1: представник не з`явився,

відповідача 2: представник Шопіна Юлія Олегівна,

відповідача 3: представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доУправління МВС України в Рівненській області, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Управління МВС України в Рівненській області (далі - відповідач 1), Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач 2), Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі - відповідач 3), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив суд:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії Управління МВС України в Рівненській області № 2 о/с від 23.04.2019 р. про звільнення капітана міліції ОСОБА_1 з 23.04.2019 з посади старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків Управління МВС України в Рівненській області у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

2. Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків Управління МВС України в Рівненській області з 23.04.2019 р.

3. Стягнути з Управління МВС України в Рівненській області середній заробіток за час вимушеного прогулу.

4. Стягнути з Управління МВС України в Рівненській області моральну шкоду, пов`язану з незаконним звільненням зі служби в розмірі 20 000 грн.

5. Зобов`язати Управління МВС України в Рівненській області вчинити дії щодо обов`язкового працевлаштування ОСОБА_1 на службу в Головному управлінні Національної поліції в Рівненській області шляхом надання йому пропозицій щодо усіх вакантних посад в Головному управлінні Національної поліції в Рівненській області з метою реалізації ним права проходити службу в поліції у відповідності до п. 9 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію".

6. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Рівненській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в органах поліції у відповідності до п. 9 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" шляхом надання йому пропозиції щодо усіх вакантних посад в Головному управлінні Національної поліції в Рівненській області з метою реалізації його права проходити службу в поліції та видати відповідний наказ з цього приводу.

7. Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України здійснити заходи щодо обов`язкового працевлаштування ОСОБА_1 з урахуванням рівня освіти та професійного досвіду на посаду у суб`єктів, що належать до сфери управлінь МВС (територіальному органі, закладі, установі або організації), що знаходяться на території Рівненської області з 23.04.2019 року у відповідності до п. 9 розділу XI прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про національну поліцію" та видати відповідний наказ з цього приводу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року у справі № 817/16/16 його адміністративний позов було задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано наказ начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області № 348 о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків Управління МВС України в Рівненській області за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів); поновлено позивача на посаді старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків Управління МВС України в Рівненській області з 06 листопада 2015 року. Проте, відповідачами не було належним чином виконано рішення суду та 23.04.2019 року було незаконно повторно звільнено за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів). Вважає, що його було звільнено з порушенням статті 49-2 Кодексу законів про працю України, пунктів 10, 11 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Ухвалою суду від 27.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

13.06. та 31.07. 2019 року від представника Головного управління Національної поліції в Рівненській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначав, що в жодних правовідносинах, в тому числі трудових, позивач з Головним управлінням Національної поліції в Рівненській області з моменту його утворення не перебував, а тому не може процесуально бути відповідачем по справі. Крім того, зазначає, що суд позбавлений можливості зобов`язати ГУ ПН в Рівненській області прийняти позивача на роботу, оскільки прийняттю на службу передує встановлена законодавством процедура конкурсу та перевірки, яка може бути проведена лише визначеним органом державної влади. Також, вказує, що оскільки спеціальним законодавством, яке регулює порядок проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ України не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди, то в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, у встановлений судом строк без поважних причин, відзив не подано. Таким чином, суд, керуючись ч. 6 ст. 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

18.06. 2019 року від представника Міністерства внутрішніх справ України надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначав, що позивач перебував у трудових відносинах безпосередньо з УМВС України в Рівненській області. МВС позивача не приймало в органи внутрішніх справ і з органів внутрішніх справ не звільняло, відповідно прав і інтересів останнього не порушувало. Крім того, в МВС скорочені всі посади атестованих співробітників та введено посади державних службовців. Позивач не проходив державну службу, а тому не може бути автоматично призначений на посаду державного службовця. Таким чином, вважає позовні вимоги щодо МВС є необґрунтованими, що є підставою для відмови у їх задоволенні.

Усною ухвалою суду від 26.06.2019 розгляд справи було відкладено до 24.07.2019.

Усною ухвалою суду від 24.07.2019, враховуючи перебування головуючого судді у щорічній відпустці, розгляд справи було відкладено до 23.09.2019.

В судовому засіданні 23.09.2019 позивач та представник позивача вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову.

Представник відповідача Міністерства внутрішніх справ України в судовому засіданні 23.09.2019 проти позову заперечувала, просила в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представники Головного управління Національної поліції в Рівненській області та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області в судове засідання не прибули. Представник Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області про причини неявки суд не повідомив. Клопотання представника Головного управління Національної поліції в Рівненській області про відкладення розгляду справи залишено судом без задоволення, як необґрунтоване. Таким чином, суд дійшов висновку, про продовження розгляду справи за відсутності представників Головного управління Національної поліції в Рівненській області та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області.

В судовому засіданні 23.09.2019 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача 2, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 19.09.2005; на підставі наказу УМВС України в Рівненській області від 06.11.2015 № 348 о/с згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_1 (М-222391) звільнено з органів внутрішніх справі у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів) з посади старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків УМВС України в Рівненській області з 06.11.2015.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 у справі № 817/16/16 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано наказ начальника Управління МВС України в Рівненській області № 348 о/с від 06.11.2015 в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 з 06.11.2015 з посади старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків Управління МВС України в Рівненській області у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів). Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків Управління МВС України в Рівненській області з 06.11.2015 (а.с. 24-26).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2019 у справі № 817/16/16 рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 у даній справі залишено без змін.

Наказом УМВС України в Рівненській області від 23.04.2019 № 1 о/с відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року у справі № 817/16/16 поновлено капітана міліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків Управління МВС України в Рівненській області, із 06.11. 2015 року (а.с. 13).

Наказом Голови ліквідаційної комісії Управління МВС України в Рівненській області від 23.04.2019 року № 2 о/с згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_1 (М-222391) звільнено з органів внутрішніх справі у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів) з посади старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків УМВС України в Рівненській області, 23.04.2019.

Не погодившись із зазначеним наказом, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про міліцію" №565-ХІІ від 20.12.1990 р. (далі - Закон №565-ХІІ) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення №114).

За змістом пункту 64 "г" Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Закон України "Про міліцію" від 20.12.1990 р. №565-ХІІ втратив чинність 07 листопада 2015 року, та набрав законної сили Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07 2015 р. № 580-VIІI (далі - Закон №580-VIІI), який опубліковано 6 серпня 2015 року в газеті "Голос України".

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

На підставі пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

За приписами пункту 10 розділу XI Закону №580-VIII, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів; указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Виходячи з наведених приписів розділу XI Закону № 580-VIII, звільнення працівників міліції за скороченням штатів відбувається за наступних підстав: відмова працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняття на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; відсутність можливості подальшого використання на службі.

Як слідує з п. 9 розділу XI Закону №580-VIII, за результатами розгляду рапорту (заяви), якою працівник міліції виявив бажання проходити службу в поліції, керівник може прийняти рішення про: призначення за згодою на запропоновану посаду чи про проходження конкурсу.

Очевидно, що проходження конкурсу відбувається у разі висновку керівника про прийняття особи до поліції, але наявності декількох бажаючих зайняти одну й ту саму посаду.

При цьому, суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, керівник органу внутрішніх справ зобов`язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється, а також дотриматись всіх прав та гарантій при звільненні такого працівника. Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (стаття 43 Конституції України).

Суд зазначає, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року у справі № 817/16/16, яке набрало законної сили 11.09. 2019 року, визначено, що відсутність заяви про намір продовжувати службу в органах поліції, якщо не було дотримано процедури звільнення, не може бути достатнім свідченням того, що звільнення у зв`язку зі скороченням штатів відбулось законно.

Також, суд застосовував норми загального трудового законодавства, якими врегульовано порядок пропозиції вакантних посад, оскільки спеціальне законодавство таких положень не містить, та зробив висновок, що відповідачем не було дотримано вимоги статті 49-2 Кодексу законів про працю України, яка передбачає, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Крім того, суд зазначив, що ним не враховується покликання відповідача на належне інформування позивача про звільнення шляхом надіслання на адресу позивача листів з проханням прибути до УМВС у Рівненській області для вирішення питання щодо подальшого проходження ним служби, які, як стверджує позивач, ним не отримані, оскільки вони не містять пропозицій зайняття іншої посади.

Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 не реалізував своє право на своєчасне подання рапорту про проходження служби в поліції через порушення процедури звільнення у зв`язку зі скороченням штатів, суд вважає, що відповідач 3 при вирішенні питання щодо прийняття позивача на службу до поліції повинен був керуватись пунктом 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII.

Згідно пункту 47 Положення № 114 з метою вдосконалення діяльності органів внутрішніх справ, підвищення ефективності їх роботи, поліпшення добору, розстановки і виховання кадрів, стимулювання підвищення кваліфікації, ініціативності, творчої активності та відповідальності працівників за доручену справу проводиться атестація осіб рядового і начальницького складу. При цьому всебічно оцінюються їх ділові, професійні, моральні та особисті якості, рівень культури і здатність працювати з людьми, робляться висновки про відповідність займаній посаді і даються рекомендації щодо подальшої служби.

Матеріали справи містять копії заяв ОСОБА_1 на адресу начальника ГУНП в Рівненській області, згідно яких позивач просив вирішити питання щодо допущення до служби (а.с. 55, 102).

Згідно пояснень ОСОБА_1 , наданих в судовому засіданні, позивач має бажання продовжити службу в органах поліції.

Проте, зважаючи на те, що позивач не відмовлявся від проходження служби в органах поліції, Головним управлінням НП в Рівненській області безпідставно не з`ясовано можливість подальшого використання позивача на службі.

З приводу доводів відповідачів про відсутність можливості подальшого використання на службі позивача у зв`язку з ліквідацією УМВС України в Рівненській області та повним скороченням штатної чисельності працівників, суд зазначає наступне.

Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією та законом.

Ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади.

Постановою Кабінету Міністрів України № 730 від 16.09.2015 р. "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів МВС" передбачено ліквідацію УМВС України в Рівненській області та створення Головного управління Національної поліції в Рівненській області.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про міліцію" міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про Національну поліцію" Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Зміст наведених законів дає підстави для висновку, що основні завдання та функції держави, які покладались на міліцію та поліцію є тотожними, однорідними.

З аналізу положень Закону України "Про Національну поліцію" слідує висновок, що у зв`язку з його прийняттям проводилась реорганізація юридичних осіб публічного права.

Суд зазначає, що замість ліквідованого УМВС України в Рівненській області та його структурних підрозділів утворено Головне управління Національної поліції в Рівненській області з відповідними структурними підрозділами, на які законом покладені аналогічні функції, що полягають у забезпеченні охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа №21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа №21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію.

Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Згідно наказу МВС № 1388 від 06.11.2015 року затверджено перелік змін у штатах МВС, яким серед інших скорочено 3363 посади УМВС України в Рівненській області.

Таким чином, дійсно, мало місце скорочення штатів у відповідача 1.

Під час розгляду цієї адміністративної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду України, висловлену у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. "Про практику розгляду судами трудових спорів", та зазначений у постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 р. правовий висновок по справі № 21-52а15 про те, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Доказів, що позивачу пропонувались будь-які наявні посади, які відповідно до своєї кваліфікації міг обіймати ОСОБА_1 в органах Національної поліції, відповідачами не надано.

Разом з тим, оскільки до зазначених вище правових позицій Верховного Суду України саме власник або уповноважений ним орган зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади та враховуючи скорочення всіх штатних одиниць в Управлінні МВС України в Рівненській області, то суд дійшов висновку щодо безпідставності позовних вимог позивача у частині зобов`язання відповідача 1 вчинити дії щодо обов`язкового працевлаштування позивача на службу в Головному управлінні Національної поліції в Рівненській області шляхом надання йому пропозицій щодо усіх вакантних посад в Головному управлінні Національної поліції в Рівненській області з метою реалізації ним права проходити службу в поліції у відповідності до п. 9 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію".

Оскільки судом встановлено, що висновок відповідача 1 про порушення позивачем пунктів 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію", який слугував єдиною підставою для видання наказу Управління МВС України в Рівненській області від 23.04.2019 № 2 о/с про звільнення позивача зі служби в міліції є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, то суд дійшов висновку, що цей наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з пунктом 24 розділу II Положення № 114, у разі незаконного звільнення особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді.

З огляду на те, що судом встановлено, що позивача було протиправно звільнено зі служби в міліції, суд дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений з 24.04.2019.

Стосовно вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд звертає увагу на наступне.

Так, пунктом 24 розділу II Положення № 114 та частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі незаконного звільнення особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до абзацу пункту 4 Порядку № 100 у випадках коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Як встановлено судом з листа Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 29 липня 2019 року № 1015/29/01-2019 середньомісячне та середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 не визначене (а.с. 117).

Таким чином, суд позбавлений можливості обчислити середньоденну заробітну плату для стягнення виплати за час вимушеного прогулу позивача.

Разом з тим, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 24.04.2019 по 23.09.2019.

З приводу позовних вимог про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Рівненській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в органах поліції у відповідності до п. 9 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" шляхом надання йому пропозиції щодо усіх вакантних посад в Головному управлінні Національної поліції в Рівненській області з метою реалізації його права проходити службу в поліції та видати відповідний наказ з цього приводу, суд зазначає наступне.

Так, судом при розгляді даної справи встановлено, що поданням заяв від 25.12.2015 року та 22.04.2019 року, які суд розцінює як рапорти згідно яких ОСОБА_1 висловив бажання проходження служби в поліції, за результатом розгляду яких керівник повинен був прийняти рішення у формі наказу про призначення позивача або, у разі сумнівів щодо його відповідності вимогам до поліцейських, - провести атестацію, або, у разі наявності підстав для проведення конкурсу-організувати проведення конкурсу. Такі дії та рішення, що передбачені пункту 9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" за результатами розгляду рапортів позивача, відповідачем 3 не здійснені та не прийняті.

У зв`язку з чим суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Національної поліції в Рівненській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків Управління МВС України в Рівненській області, для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", у Головному управлінні Національної поліції в Рівненській області та видати відповідний наказ з цього приводу.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України здійснити заходи щодо обов`язкового працевлаштування ОСОБА_1 з урахуванням рівня освіти та професійного досвіду на посаду у суб`єктів, що належать до сфери управлінь МВС (територіальному органі, закладі, установі або організації), що знаходяться на території Рівненської області з 23.04.2019 року у відповідності до п. 9 розділу XI прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про національну поліцію" та видати відповідний наказ з цього приводу, суду слід зазначити наступне.

Так, відповідно до частин 1 та 2 ст. 47 Закону №580-VIII, призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

У разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу.

Оскільки посада на яку претендує ОСОБА_1 віднесена номенклатурою посад до повноважень начальника Головного управління Національної поліції в Рівненській області, то позовні вимоги в цій частині є безпідставними та відхиляються судом.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Управління МВС України в Рівненській області моральної шкоди, пов`язаної з незаконним звільненням зі служби в розмірі 20 000 грн., то суду слід зазначити наступне.

Так, Положеннями ст. 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Фактичною підставою для застосування відповідальності на підставі ст. 1167 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у заявленому розмірі, позивач ОСОБА_1 мотивував тим, що у зв`язку з його протиправним повторним звільненням відповідачем 1, він отримав душевні страждання, а саме значне накопичення негативних емоцій, стресу та переживань які негативно вплинули на його здоров`я.

На підтвердження зазначеного позивач надав виписку з медичної картки від 06.05.2019, у якій вказано на погіршення стану здоров`я позивача, яке пов`язане із стресовою ситуацією щодо звільнення з роботи 23.04.2019 (а.с. 21).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом встановлено протиправність наказу Управління МВС України в Рівненській області № 2 о/с від 23.04.2019 р. про звільнення капітана міліції ОСОБА_1 з 23.04.2019 з посади старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків Управління МВС України в Рівненській області.

Повторне протиправне звільнення безумовно завдало моральних страждань, посилило відчуття безнадійності та відсутності правового захисту.

Таким чином, враховуючи вище наведені норми законодавства, враховуючи частину вимог позивача, які підлягають до задоволення, враховуючи доведеність заподіяної моральної шкоди позивачу, виходячи з характеру допущених стосовно нього порушень, глибини та обсягу його моральних страждань, засад розумності, виваженості і справедливості, а також з урахуванням інших обставин у даній справі, які мають істотне значення, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди і вважає, що необхідно стягнути з Управління МВС України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі, як суб`єкти владних повноважень частково обґрунтували обставини, на яких ґрунтуються їх заперечення, а позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє часткове підтвердження у ході розгляду справи, то поданий позов необхідно задовольнити частково.

Згідно з пунктами 2, 3 ч.1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно з ч. 3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи наведене вище на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління МВС України в Рівненській області судові витрати понесені відповідно до квитанції № ПН1716882 від 20.05.2019 у розмірі 960,50 грн., оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с. 3).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області від 23.04.2019 № 2 о/с в частині звільнення старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків УМВС України в Рівненській області капітана міліці ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на посаді старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області з 24.04.2019.

Зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області (, вул. М. Хвильового, 2, м. Рівне, 33000) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 24.04.2019 по 23.09.2019.

Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області (, вул. М. Хвильового, 2, м. Рівне, 33000) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) моральну шкоду на суму 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Рівненській області (, вул. М. Хвильового, 2, м. Рівне, 33000) розглянути кандидатуру ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", у Головному управлінні Національної поліції в Рівненській області та видати відповідний наказ з цього приводу.

Постанову в частині поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць допустити до негайного виконання.

В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області (, вул. М. Хвильового, 2, м. Рівне, 33000) судові витрати на суму 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 50 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 30 вересня 2019 року.

Суддя Зозуля Д.П.