Справа № 160/166/16-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 вересня 2019 року

Київ

справа №160/166/16-а

адміністративне провадження №К/9901/8865/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів - Жука А.В.,

Мартинюк Н.М.,

за участі:

секретаря судового засідання Кравченко Р.О.

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Локачинського районного суду Волинської області від 12.05.2016 (головуючий суддя - В.С. Корнелюк)

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2016 (головуючий суддя - Р.П. Сеник, судді - І.М. Обрізко, Я.С. Попко)

у справі № 160/166/16-а

за позовом ОСОБА_2

до Локачинської районної ради Волинської області

про визнання розпорядження протиправним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Локачинської районної ради Волинської області, в якому просила визнати протиправним розпорядження від 14.04.2016 № 10-ос про звільнення її з посади головного бухгалтера виконавчого апарату Локачинської районної ради, поновити її на посаді головного бухгалтера виконавчого апарату Локачинської районної ради, стягнути з Локачинської районної ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що розпорядженням голови Локачинської районної ради її було звільнено з посади головного бухгалтера виконавчого апарату Локачинської районної ради за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, що полягало в невиконанні розпорядження голови районної ради від 03.03.2016 №1-в «Про відпустку ОСОБА_3 » та розпорядження від 15.12.2015 №22-ос «Про збереження середньої заробітної плати за ОСОБА_4 ». Посилаючись на незаконність розпоряджень №22-ос та №1-в, вважає, що відсутніми є і підстави для притягнення її до дисциплінарної відповідальності за їх невиконання.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Постановою Локачинського районного суду Волинської області від 12.05.2016 у справі № 160/166/16-а, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2016, у задоволенні позову відмовлено повністю.

4. При прийнятті рішень, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що рішення суб`єкта владних повноважень прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

5. У касаційній скарзі позивач просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

6. В обґрунтування вимог касаційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції, встановивши певні обставини у даній справі, неправильно застосував до спірних правовідносин положення пункту 1 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, а суд апеляційної інстанції даної грубої помилки суду першої інстанції не усунув.

Позиція інших учасників справи

7. В запереченнях на касаційну скаргу відповідач вказує, що жодних порушень норм матеріального та процесуального права суди попередніх інстанцій не допустили, рішення є законними та обґрунтованими, натомість касаційну скаргу вважає безпідставною, оскільки відповідачем в судах попередніх інстанцій доведено, що спірне рішення прийнято в межах повноважень голови районної ради.

Рух касаційної скарги

8. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.11.2016 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 .

9. Ухвалою Верховного Суду від 15.08.2019 прийнято адміністративну справу до провадження та призначено справу до касаційного розгляду у судовому засіданні на 10.09.2019.

10. 30.08.2019 на адресу суду від відповідача надійшло повідомлення про неможливість прибуття за викликом суду, в якому відповідач просить провести розгляд справи без присутності представників Локачинської районної ради Волинської області на підставі наявних матеріалів справи.

11. 03.09.2019 до суду повернувся конверт із повісткою про виклик, яка була надіслана позивачу.

12. У зв`язку із неналежним повідомленням позивача судове засідання відкладено на 24.09.2019.

13. 24.09.2019 у судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги касаційної скарги з підстав, викладених в касаційній скарзі, просив рішення судів попередніх інстанцій скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

14. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Розпорядженням голови Локачинської районної ради від 14.04.2016 № 10-ос ОСОБА_2 звільнено з посади головного бухгалтера виконавчого апарату відповідно до частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, зокрема, невиконання розпоряджень голови районної ради від 03.03.2016 №1-в «Про відпустку ОСОБА_3 » та від 15.12.2015 №22-ос «Про збереження середньої заробітної плати за ОСОБА_4 ».

15. Розпорядженням від 03.03.2016 №1-в «Про відпустку ОСОБА_3 » останній надано частину невикористаної щорічної основної відпустки тривалістю три календарних дні за період роботи з 11.07.2014 по 10.07.2015 з 09.03.2016 по 11.03.2016 включно та прийнято виплатити ОСОБА_3 матеріальну допомогу для оздоровлення за 2016 рік в розмірі середньомісячної заробітної плати.

16. Згідно із вказаним розпорядженням ОСОБА_2 , як головний бухгалтер районної ради повинна була виплатити головному спеціалісту загального відділу з питань юридичного забезпечення діяльності ради ОСОБА_3 відпускні за 3 дні відпустки та матеріальну допомогу на оздоровлення за 2016 рік.

17. Дані виплати ОСОБА_2 повинна була нарахувати до початку відпустки, чого зроблено не було. Відпускні і матеріальну допомогу на оздоровлення за 2016 рік ОСОБА_3 було нараховано лише в квітні 2016 року, при авансі за квітень.

18. Дії ОСОБА_2 призвели до того, що відпускні і матеріальна допомога на оздоровлення не були виплачені вчасно і не були враховані при обчисленні середньої заробітної плати при наданні оплачуваної відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами ОСОБА_3 , оскільки страховий випадок настав у квітні, то останнім місяцем періоду, за який обчислюється середня заробітна плата є березень.

19. Розпорядження голови Локачинської районної ради від 15.12.2015 № 22-ос «Про збереження середньої заробітної плати за ОСОБА_4 » здійснено збереження за ОСОБА_4 на період його працевлаштування, але не більше шести місяців (з 09.12.2015 по 08.06.2016 включно) середньої заробітної плати, яку він одержував на посаді голови районної ради.

20. Відповідно до вказаного розпорядження ОСОБА_2 , як головний бухгалтер районної ради повинна була виплатити ОСОБА_4 середню заробітну плату.

21. Вищенаведене розпорядження позивачем також не було виконано. Причиною невиплати середньої заробітної плати ОСОБА_4 ОСОБА_2 вказала відсутність кошторисних призначень на даний період.

22. Невиконання вказаного розпорядження призвело до того, що відповідно до довідки Пенсійного фонду України, виданої ОСОБА_4 в Пенсійному фонді України відсутні дані про суму заробітку для нарахування пенсії і страховий стаж за березень 2016 року.

23. Невиконання вказаних розпоряджень позивачем стало підставою для прийняття відповідачем Розпорядження від 14.04.2016 № 10-ос про звільнення ОСОБА_2 з посади головного бухгалтера виконавчого апарату районної ради на підставі пункту 1 статті 41, статті 147 Кодексу законів про працю України.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їх застосування (чинні на час виникнення спірних правовідносин)

24. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

25. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

26. Відповідно до статті 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України.

27. Абзацом третім статті 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

28. Згідно статті 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана, 2) звільнення.

29. Відповідно до пункту 1 статті 41 Кодексу законів про працю України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами.

30. З огляду на те, що звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України за своєю природою є дисциплінарним, то воно має здійснюватися з дотриманням порядку і строків, викладених у статей 148, 149 Кодексу законів про працю України.

31. Згідно статті 148 Кодексу законів про працю України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

32. Вимогами статті 149 Кодексу законів про працю України визначено порядок застосування дисциплінарних стягнень. Так, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

33. Постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950 затверджено Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

34. Пунктом 1 Порядку передбачено, що відповідно до цього Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування може бути проведено службове розслідування, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян; у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства.

35. Відповідно до пункту 2 Порядку рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце-прем`єр-міністром України, керівником органу державної влади (посадовою особою), що призначив на посаду особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює зазначена особа.

36. Згідно із пунктом 7 Порядку особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право:

1) отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування;

2) надавати усні або письмові пояснення, робити заяви, подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування;

3) звертатися з клопотанням про опитування інших осіб, яким відомі обставини, що досліджуються під час проведення службового розслідування, а також про залучення до матеріалів розслідування додаткових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації стосовно предмета службового розслідування;

4) подавати у письмовій формі зауваження щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які його проводять;

5) звертатися з обґрунтованим клопотанням у письмовій формі до керівника органу державної влади, який приймає рішення щодо складу комісії з проведення службового розслідування, про виведення з її складу осіб, які особисто заінтересовані в результатах такого розслідування. Про прийняте за результатами розгляду клопотання рішення письмово повідомляється особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

37. Відповідно до пункту 8 Порядку за результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються:

факти і суть звинувачень або підозри, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін служби у органі державної влади і перебування на займаній посаді особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, результати щорічної оцінки виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, покладених на неї завдань та обов`язків, види заохочення та дисциплінарного стягнення, а також ступінь участі у виконанні окремих доручень (завдань);

заяви, клопотання, пояснення та зауваження особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, обґрунтована інформація про їх відхилення чи задоволення;

висновки службового розслідування, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, безпідставні звинувачення або підозру;

обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі необхідності винних осіб до відповідальності згідно із законодавством.

38. У разі прийняття рішення щодо притягнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до відповідальності комісія пропонує вид дисциплінарного стягнення, передбаченого законодавством.

39. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення члени комісії повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

40. Абзацом другим пункту 10 Порядку передбачено, що за результатами розгляду керівник органу державної влади (посадова особа), який прийняв рішення щодо проведення службового розслідування, приймає в десятиденний термін з дати надходження акта службового розслідування відповідне рішення, з яким ознайомлюється особа, стосовно якої проводилося службове розслідування.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

41. Предметом судового контролю у даному провадженні є правомірність звільнення позивача з підстав пункту 1 статті 41 Кодексу законів про працю України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків.

42. Колегія суддів зазначає, що одноразове грубе порушення трудових обов`язків має оціночний характер і підлягає застосуванню як підстава звільнення за наявності певних законодавчо визначених умов.

43. Ознаками порушення зазначеного як підстава звільнення у пункті 1 статті 41 Кодексу законів про працю України, є те, що порушення має бути грубим, порушення стосується трудових обов`язків працівника, порушення є одноразовим. Однією з умов застосування цієї норми при звільненні є встановлення не тільки самого факту одноразового порушення трудових обов`язків, а й вини працівника в такому порушенні.

44. Підставою для звільнення за пунктом 1 статті 41 Кодексу законів про працю України має бути одноразове грубе порушення трудових обов`язків, а не тривале, системне, що може бути підставою для звільнення з інших підстав. Тому рішення компетентного органу, власника підприємства і наказ про звільнення повинні містити чітко сформульоване одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків, яке стало підставою звільнення керівника.

45. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в ухвалі від 06.04.2011 у справі № 6-47171св10.

46. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, необхідно виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, і суттєвість наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому слід встановити не лише факт невиконання працівником обов`язку, який належить до кола його трудових обов`язків, а й можливість його виконання в конкретній ситуації. Тобто необхідно встановити провину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

47. Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 21.05.2014 по справі № 6-33цс14.

48. Як вже зазначено, підставою для звільнення позивача слугувало одноразове грубе порушення трудових обов`язків, зокрема, невиконання розпоряджень голови районної ради.

49. З матеріалів справи встановлено, що підставою для прийняття вказаного розпорядження слугувала службова записка керуючого справами виконавчого апарату районної ради Л.А. Москаленко.

50. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що прийняттю рішення про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та ступеня вини.

51. Всупереч наведеним вище законодавчим приписам судами попередніх інстанцій не досліджено питання наявності або відсутності проведеного службового розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та ступеня вини.

52. Також Верховний Суд звертає увагу на те, що судами не надано оцінки вині позивача та наявності причинного зв`язку між невиконанням ним трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення, та чи було вчинене порушення одноразовим та грубим.

53. Суди в даній справі не встановили чи є підстави вважати, що невиконання розпоряджень голови районної ради від 03.03.2016 №1-в та від 15.12.2015 №22-ос є одноразовим порушенням трудових обов`язків, та яку ним завдано шкоду.

54. За змістом пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 Кодексу законів про працю України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

55. Ураховуючи викладене, висновок судів попередніх інстанцій про те, що прийняття оскаржуваного наказу відбулося в межах та у спосіб визначений законом є передчасним, оскільки зроблений без належного дослідження дотримання відповідачем процедури звільнення позивача.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

56. З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій на підставі належних та допустимих доказів не було з`ясовано належним чином обставини справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

57. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

58. Відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

59. Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не досліджено у справі докази, а суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому відсутні правові підстави для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

60. Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно дослідити питання наявності або відсутності проведеного службового розслідування стосовно позивача, можливості виконання ним своїх трудових обов`язків щодо виконання розпоряджень голови районної ради (наявність коштів на сплату виплат, зазначених в розпорядженнях відповідача від 03.03.2016 №1-в та від 15.12.2015 №22-ос), ступеню тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, характеризуючих ознак одноразовості та грубості порушень трудових обов`язків.

61. Таким чином, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України.

Висновки щодо розподілу судових витрат

62. Відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

63. З огляду на результат касаційного розгляду, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 327, 341, 344, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

постановив:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

2. Постанову Локачинського районного суду Волинської області від 12.05.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2016 у справі № 160/166/16-а скасувати.

3. Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції - Волинського окружного адміністративного суду.

4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

5. Повний текст постанови складено 30.09.2019.

Головуючий Ж.М. Мельник-Томенко

Судді А.В. Жук

Н.М. Мартинюк