Справа № 820/1822/17
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2019-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 вересня 2019 року

Київ

справа №820/1822/17

адміністративне провадження №К/9901/4218/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Білак М.В.,

суддів - Губської О.А., Калашнікової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу

за касаційною скаргою Державної міграційної служби України

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2017 року (головуючий суддя - Білова О.В., судді: Марєнко Л.М., Мельникова Р.В.)

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року (головуючий суддя - Чалий І.С., судді: Зеленський В.В., Бондар В.О.)

у справі №820/1822/17

за позовом ОСОБА_1

до Державної міграційної служби України,

треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі - Головне управління ДМС України в Харківській області), Управління Державної міграційної служби України в Київській області,

про скасування наказу.

I. РУХ СПРАВИ

1. У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив скасувати пункт 6 (підпункти 6.1-6.3) наказу Державної міграційної служби України №93 від 17 травня 2016 року щодо скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні.

2. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що звернувся до Головного управління ДМС України в Харківській області з заявою щодо обміну посвідки на постійне місце проживання в Україні у зв`язку з непридатністю її до подальшого використання, однак 26 квітня 2017 року отримав лист № 04/1-9696 з якого дізнався, що його посвідка на постійне проживання в Україні скасована згідно з наказом №93 ДМС України від 17 травня 2016 року. Вважає вказаний наказ в частині скасування його посвідки на постійне місце проживання в Україні протиправним та просить скасувати.

3. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року, позов задоволено. Скасовано пункт 6 (підпункти 6.1-6.3) наказу ДМС України №93 від 17 травня 2016 щодо скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ДМС України за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 640,00 грн.

4. Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 прибув в Україну у 1989 році з метою працевлаштування. В період з 26 жовтня 1989 по 26 жовтня 1993 року працював у ВАТ «Завод «Ленінська кузня». В подальшому після звільнення з роботи залишився проживати в Україні.

6. За заявою позивача від 26 червня 2003 року ВГІРФО ГУМВС України в Київській області 15 червня 2004 року прийнято рішення про документування позивача посвідкою на постійне проживання та видано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1.

7. З 2004 року позивач проживає у місті Харкові з родиною: дружиною - ОСОБА_2 Суан Хау - громадянкою Соціалістичної Республіки В`єтнам та дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які є громадянами України. Працює приватним підприємцем на ринку «Барабашова» у місті Харкові.

8. 19 квітня 2017 року позивач звернувся до ГУ ДМС України в Харківській області щодо обміну посвідки на постійне проживання, проте листом від 26 квітня 2017 року повідомлено, що згідно з обліків ГУ ДМС України в Харківській області наказом від 17 травня 2016 року №93 ДМС України посвідку на постійне місце проживання громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 скасовано.

9. Згідно з пунктом 6 (підпункти 6.1-6.3) наказу №93 ДМС України "Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання" на підставі висновку УДМС у Київській області від 14 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_1 скасовано повністю рішення ГІРФО ГУМВС України в Київській області від 15 червня 2004 року про документування посвідкою на постійне проживання громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 .

10. Відповідно до висновку УДМС України в Київській області про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 , затвердженому 14 квітня 2016 року, рішення про видачу посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 прийняте з порушенням вимог Закону України "Про імміграцію" та підлягає скасуванню наказом голови ДМС України відповідно до вимог пункту 2.9 розділу ІІ Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України від 15 липня 2013 року № 681.

IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

11. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскаржуваний пункт 6 (підпункти 6.1-6.3) наказу №93 ДМС України "Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання" на підставі висновку УДМС у Київській області від 14 квітня 2016 року не може бути визнаний таким, що прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, оскільки під час видачі позивачу посвідки на постійне проживання в Україні міграційний орган фактично підтвердив правильність надання позивачем необхідних документів та відсутність порушень вимог чинного законодавства.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

12. В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач зазначає, що судами попередніх інстанцій порушено приписи абзацу 4 пункту 4 розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» щодо відсутності підстав для видачі позивачу посвідки на постійне проживання в Україні через звернення нею за отриманням такої посвідки зі спливом шестимісячного строку після набрання чинності Законом України «Про імміграцію». Таким чином, відповідач вважає, що позивач незаконно отримав посвідку на постійне проживання в Україні, оскільки на момент її видачі не міг вважатися таким, що має дозвіл на імміграцію.

13. Також відповідач посилається на не врахування судами при ухваленні рішень положень пункту 2.9 розділу ІІ та пункту 3.7 розділу ІІІ Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 липня 2003 року №681 (далі - Наказ №681) щодо обов`язку працівника територіального органу чи підрозділу ДМС України при надходженні заяви для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні перевірити відсутність підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки.

14. У відзиві на касаційну скаргу представник позивача посилаючись на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів - без змін.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

15. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.

16. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

17. Згідно з частиною першою статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

18. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 5 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI) іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та шістнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання. Підставою для видачі посвідки на постійне проживання іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у частині шістнадцятій статті 4 цього Закону, є відповідний указ Президента України про припинення громадянства України та заяви таких осіб.

19. Згідно зі статтею 16 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття рішення про припинення громадянства України залишилися постійно проживати на її території, вважаються такими, які постійно проживають в Україні.

20. Відповідно до абзацу 6 статті 1 Закону України від 7 червня 2001 року №2491-III «Про імміграцію» (далі - Закону № 2491-III) посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

21. Частиною четвертою статті 11 Закону № 2491-III особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

22. Абзацом четвертим пункту 4 розділу V Прикінцевих положень цього Закону передбачено, що вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в`єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

23. Особам, зазначеним у пункті 4 Прикінцевих положень, посвідка на постійне проживання видається за їхніми заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію. На них поширюється чинність статей 12-15 цього Закону.

24. Відповідно до розділу V Прикінцевих положень Закону №2491-ІІІ, цей Закон набирає чинності через місяць з дня його опублікування.

25. Так, 7 липня 2001 року вказаний закон опубліковано у виданні "Урядовий кур`єр" № 119.

26. Відповідно до пункту 2.9 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 15 липня 2013 року № 681, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 серпня 2013 року за № 1335/23867 (далі - Наказ №681), рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, прийняті з порушенням вимог закону, скасовуються наказом Голови ДМС України повністю або в окремій частині. Посвідки, що були видані на підставі рішень, які скасовані наказом Голови ДМС України, визнаються недійсними та підлягають вилученню.

27. Відповідно до пункту 21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 (далі - Порядок №1983) дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

28. Положеннями пункту 18 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року №251 (далі - Порядок №251) встановлено, що посвідка на постійне проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статей 12 і 13 Закону України «Про імміграцію».

29. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що посвідка на постійне проживання видається у разі отримання дозволу на імміграцію.

30. При цьому, іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року посвідка на постійне проживання в Україні видається без оформлення дозволу на імміграцію у разі звернення із заявою про видачу вказаної посвідки протягом шести місяців з дня набрання чинності Закону №2491-ІІІ.

31. Враховуючи, що Закон №2491-ІІІ опубліковано 7 липня 2001 року у виданні "Урядовий кур`єр" № 119, цей закон набув чинності 7 серпня 2001 року.

32. Як встановлено судами попередніх інстанцій, що позивач у 1989 році прибув до України з метою працевлаштування та у подальшому залишився проживати в Україні. Із заявою щодо видачі посвідки на постійне проживання в Україні позивач звернувся з пропуском шести місяців з дня набрання чинності Закону №2491-ІІІ, як-то передбачено абзацом четвертим пункту 4 розділу V Прикінцевих положень вказаного Закону.

33. Водночас, при наданні позивачу посвідки на постійне місце проживання в Україні 15 червня 2004 року відповідачем проведена перевірка законності залишення його на постійне проживання на території України.

34. При цьому, ГУМВС України в Харківській області, приймаючи рішення про документування позивача посвідкою на постійне місце проживання, керувалося пунктом 4 Розділу V «Прикінцеві положення» Закону №2491-ІІІ, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідачем виявлено не було та надано позивачу посвідку на постійне місце проживання в Україні.

35. З моменту документування позивача посвідкою на постійне проживання не виникало нових обставин, які б тягли за собою обґрунтованого скасування дозволу на імміграцію.

36. Отже, доводи відповідача про те, що рішення про видачу позивачу посвідки на постійне місце проживання в Україні прийнято з порушенням вимог законодавства є необґрунтованими.

37. Аргументи скаржника про те, що ДМС України при прийнятті оскаржуваного рішення керувалася пунктом 2.9 розділу II Порядку №681, тобто діяла на підставі та у межах повноважень, визначених чинним законодавством, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

38. Відповідні правові позиції наведено у постановах Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі №815/2473/17 та від 27 березня 2019 року у справі №820/1863/17.

39. Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції, дійшли до правильного висновку про скасування пункту 6 (підпункти 6.1-6.3) наказу ДМС України №93 від 17 травня 2016 в частині, що стосується скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

40. Отже, суди попередніх інстанцій дослідивши обставини справи у своїй сукупності, дійшли правильного висновку про задоволення позову.

41. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

42. Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню.

43. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 356 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року у справі №820/1822/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак

О.А. Губська

О.В. Калашнікова,

Судді Верховного Суду