Справа № 620/2193/19
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2019-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2019 року Чернігів Справа № 620/2193/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лобана Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати бездіяльність Головного управління ДФС у Чернігівській області (далі - відповідач) щодо не вжиття заходів для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за порушення податкового законодавства протиправною, визнати бездіяльність Головного управління ДФС у Чернігівській області щодо не надання матеріалів перевірки за заявою ОСОБА_1 від 18.06.2019 протиправною, зобов`язати Головне управління ДФС у Чернігівській області вжити заходів для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за порушення податкового законодавства.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідачем протиправно не вжито достатніх заходів реагування відносно виявленого позивачем порушення податкового законодавства та протиправною бездіяльність щодо ненадання матеріалів перевірки для ознайомлення.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 у справі відкрито провадження та призначено слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У встановлений судом строк представником відповідача подано відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки у оскаржуваних правовідносинах діяли в межах повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій він заперечив проти доводів, викладених у відзиві на позов, та просив задовольнити позов з підстав, викладених у позові.

Відповідач надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просив відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позов, спростовував доводи позивача, викладені у відповіді на відзив.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позов, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

02.05.2019 позивач звернувся до Головного управління ДФС у Чернігівській області із заявою про неподання ОСОБА_2 декларацій про доходи та не сплату податків за здачу квартири АДРЕСА_1 , в якій просив провести перевірку за даними фактами та притягнути ОСОБА_2 до відповідальності та повідомити позивача про вжиті заходи і результати перевірки.

03.06.2019 отримав відповідь за № 1369/М/25-01-13-01-12 від 29.05.2019, підписану заступником начальника Шубою О., якою було повідомлене про те, що в ході розгляду звернення, вжиті заходи відповідно до вимог чинного законодавства.

Вважаючи надану відповідь такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян», з метою подальшого оскарження, 18.06.2019 позивач звернувся до ГУ ДФС у Чернігівській області з заявою, про надання йому матеріалів перевірки за його заявою від 02.05.2019, для ознайомлення.

21.06.2019 позивач отримав відповідь за № 1546/М/25-01-13-01-12 від 14.06.2019, підписану заступником начальника Шубою О., якою його було повідомлено про те, що за результатами вжитих заходів ОСОБА_2 подані декларації про майновий стан і доходи за 2017-2018 роки та визначено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Позивач вважаючи, що суб`єктом владних повноважень протиправно не вжито достатніх заходів реагування відносно правопорушника та протиправною бездіяльність щодо ненадання матеріали перевірки для ознайомлення, чим порушено право позивача, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Питання звернення громадян до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів з заявами, скаргами, пропозиціями врегульовані Конституцією України, Законом України № 393/96-ВР від 02.10.1996 «Про звернення громадян» ( надалі - Закон № 393).

Відповідно до ст. 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок реалізації цього права на звернення визначений Законом України «Про звернення громадян».

Відповідно до ст. 1 Закону № 393 громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 вказаного Закону роз`яснено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Даною статтею також надано тлумачення зазначених термінів.

З огляду на тлумачення викладені у статті 3 Закону № 393, коло питань, з яким позивач звернувся до відповідача, підпадає під визначення «заява (клопотання)».

При цьому, відповідач вважає за необхідне звернути увагу суду, що відповідно до змісту статті 3 Закону № 393 громадяни України можуть звертатись до органів державної влади, місцевого самоврядування. їх посадових осіб із заявами, скаргами, клопотаннями (пропозиціями) з питань щодо реалізації або захисту своїх законних прав та інтересів.

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх. перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (стаття 15 Закону № 393).

Частиною 1 ст. 20 Закону України №393 визначено, що звернення громадян розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Як вбачається з матеріалів справи, що з огляду на зміст листів відповідача від 29.05.2019 та 14.06.2019, наданих позивачу за результатами його звернення від 02.05.2019, та строк надання відповіді, ГУ ДФС розглянула вказане звернення громадянина ОСОБА_1 з дотриманням вимог чинного законодавства.

Щодо не надання позивачу матеріалів перевірки для ознайомлення, то відповідач, приймаючи таке рішення, керувався наступними нормами чинного законодавства.

За змістом статті 18 Закону № 393 громадянин, який звернувся із заявою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових осіб, має право, серед іншого, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги, знайомитися з матеріалами перевірки, тобто отримувати відповідну інформацію щодо розгляду свого звернення.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації врегульовані Законом України № 2657-ХІІ від 02.10.1992 «Про інформацію» (надалі - Закон № 2657).

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно з ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Крім того, ст. 5 Закону № 2657 підкреслюється, що реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ст. 21 Закону «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Частиною 2 статті 21 Закону № 2657 передбачено, що конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом.

Вказана правова норма кореспондується з положеннями підпункту 17.1.9. пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України, відповідно до яких платник податків має право на нерозголошення контролюючим органом (посадовими особами) відомостей про такого платника без його письмової згоди та відомостей, що становлять конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання посадовими особами службових обов`язків.

Статтею 15 Закон № 393 передбачено, що при розгляді заяв (клопотань) громадян органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства.

За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого

самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень

та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення контролюючим органом своїх повноважень та його обов`язки при здійсненні перевірки платників врегульовані Податковим кодексом України.

Зокрема, ст. 21 ПК України визначено, що посадові особи контролюючих органів зобов`язані, серед іншого: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє дійти висновку, що матеріали перевірки, здійсненої відповідачем за заявою позивача, не можуть бути надані йому без згоди фізичної особи, відносно якої була здійснена така перевірка, оскільки ці матеріали становлять конфіденційну інформацію, і таке розголошення інформації з боку відповідача було б порушенням прав конкретної фізичної особи, і, відповідно, порушенням з бок контролюючого органу його обов`язків.

Крім того, з тексту листів від 02.05.2019 та 14.06.2019, наданих відповідачем позивачу, вбачається, що контролюючий орган надав настільки детальну та повну відповідь, наскільки це можливо, виходячи з наведених обмежень та приписів чинного законодавства щодо не розголошення конфіденційної інформації про фізичну особу.

Тож ненадання матеріалів перевірки позивачу є правомірним, а підстави для визнання такої бездіяльності протиправною відсутні.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ГУ ДФС у Чернігівській області щодо невжиття заходів для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності та зобов`язання відповідача вжити заходів для притягнення вказаної особи до такої відповідальності, то суд звертає увагу на таке.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № Р(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

З огляду на положення пунктів 86.7 та 86.8 ст. 86, п. 116.1 ст. 116 Податкового кодексу України повноваження щодо прийняття чи не прийняття рішення про застосування штрафних санкцій є дискреційними повноваженнями контролюючого органу, оскільки таке рішення на власний розсуд може бути прийнятне або ні в залежності від обставин, встановлених перевіркою, доказової бази, визнання обґрунтованими заперечень платника, тощо.

Таким чином, з викладеного випливає, що за відповідачем законодавчо закріплено право адміністративного розсуду при прийнятті/не прийнятті рішення щодо притягнення до відповідальності платника податків.

З цього приводу необхідно послатись на постанову Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 1640/2594/18 (провадження № К/9901 /67463/18), в якій Суд дійшов висновку, що у разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у його дискреційні повноваження.

Крім того, захисту підлягають лише порушені права, тоді як позивачем взагалі не доведено яким чином вищезазначена бездіяльність порушує його права та інтереси.

Враховуючи зазначене, у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ - 39392183).

Повний текст рішення складено 27 вересня 2019 року.

Суддя Д.В. Лобан