Справа № 826/16977/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства охорони здоров`я України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства охорони здоров`я України від 13 вересня 2018 року №245-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту економіки і фінансової політики Міністерства охорони здоров`я України з 13 вересня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача було звільнено з посади директора Департаменту економіки і фінансової політики МОЗ України відповідно до п.1 ч.1 статті 87 Закону України «Про державну службу» та п.1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з ліквідацією посади директора Департаменту економіки і фінансової політики; позивачу було запропоновано інші посади, однак він від них відмовився, оскільки вони не відповідають його освіті, кваліфікації та досвіду роботи, до того ж при наявності в Міністерстві інших вакантних посад йому не було запропоновано інших посад, що відносяться до тієї ж групи оплати праці, що і посада директора Департаменту економіки і фінансової політики, яку він займав; при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, сімейним працівникам - при наявності двох і більше утриманців, особам, в сім`ї яких немає працівників з самостійним заробітком, проте, відповідачем не було враховано правила статті 42 КЗпП України, оскільки у позивача на утриманні є малолітня дитина та вагітна дружина.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 травня 2019 року в задоволенні даного адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, з 12 квітня 2017 року по 13 вересня 2018 року ОСОБА_1 перебував на публічній службі в Міністерстві охорони здоров`я України.

Так, Наказом МОЗ України від 23 грудня 2016 року № 619-к «Про призначення ОСОБА_1 » позивача було призначено на посаду до апарату Міністерства охорони здоров`я України - помічника Патронатної служби Міністра (самостійний сектор).

Наказом МОЗ України від 12 квітня 2017 року № 107-к «Про призначення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 було призначено на посаду директора Департаменту економіки і фінансової політики як такого, що пройшов конкурсний відбір, з випробуванням строком на один місяць. Після проходження випробування позивачу присвоєно 6 (шостий) ранг державного службовця відповідно до категорії «Б» посад державної служби.

Наказом МОЗ України від 09 липня 2018 року № 1277 «Про затвердження структури МОЗ України на 2018 рік» (в новій редакції) здійснено оптимізацію структури апарату Міністерства охорони здоров`я України на 2018 рік з штатною чисельністю 331 штатна одиниця - утворено новий самостійний структурний підрозділ Департамент з фінансово-економічних питань, бухгалтерського обліку та фінансової звітності та ліквідовано два самостійні структурні підрозділи, Департамент економіки і фінансової політики та Управління бухгалтерського обліку і фінансової звітності.

У зв`язку з цим посада директора Департаменту економіки і фінансової політики, яку обіймав позивач, в результаті оптимізації ліквідована, про що ОСОБА_1 було повідомлено 13 липня 2018 року Державним секретарем МОЗ України Янчуком А.О. і попереджено про наступне вивільнення відповідно вимог 49-2 КЗпП України та запропоновано переведення на іншу вакантну посаду відповідно до діючого штатного розпису (пропонувалося 12 вакантних посад, 4 з яких є керівними).

Наказом МОЗ України від 13 вересня 2018 року № 245-к позивача було звільнено з посади директора Департаменту економіки і фінансової політики МОЗ України відповідно до п.1 ч.1 статті 87 Закону України «Про державну службу» та п.1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з ліквідацією посади директора Департаменту економіки і фінансової політики.

Позивач. вважаючи, що при звільненні відповідач грубо порушив його трудові права, оскільки не вжив достатніх заходів для переведення його на іншу роботу, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені і знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Повноваження, компетенція, функції Міністерства охорони здоров`я України визначені Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №267 (далі - Положення № 267), пунктом 1 якого передбачено, що МОЗ України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження), забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів і медичних виробів, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу, а також забезпечує формування державної політики у сфері санітарного та епідеміологічного благополуччя населення.

Відповідно до п.8 Положення № 267 МОЗ у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України і постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує та контролює їх виконання.

Статтею 1 Закону України «Про державну службу» визначено державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

За нормами ч.1,3,4 статті 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем двох підряд негативних оцінок за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

У разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 49-2 КЗпП передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період.

Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про державну службу" державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:

1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Так, Нацдержслужба в роз`ясненні на своєму сайті пояснює, що відповідно до статті 41 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VII держслужбовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:

1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у т.ч. в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у т.ч. в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, із якого переводиться держслужбовець, і керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться держслужбовець.

Рівнозначна посада - це посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Тож суд робить висновок, що нижчою посадою є посада державної служби, яка належить до нижчої групи оплати праці.

Як встановлено судом першої інстанції та зазначалося вище, наказом МОЗ України від 09 липня 2018 року № 1277 «Про затвердження структури апарату Міністерства охорони здоров`я України на 2018 рік» (в новій редакції), з штатною чисельністю 331 штатна одиниця, - утворено новий самостійний структурний підрозділ Департамент з фінансово-економічних питань, бухгалтерського обліку та фінансової звітності та ліквідовано два самостійні структурні підрозділи, Департамент економіки і фінансової політики та Управління бухгалтерського обліку і фінансової звітності.

Посада директора Департаменту економіки і фінансової політики, яку обіймав ОСОБА_1 , в результаті оптимізації ліквідована, про що позивача було попереджено 13 липня 2018 року Державним секретарем МОЗ України Янчуком А.О. і попереджено про наступне вивільнення та запропоновано переведення на іншу вакантну посаду.

Зокрема, в день попередження про вивільнення позивачу було запропоновано наступні посади:

- головний спеціаліст Служби державного секретаря (самостійний сектор);

- головний спеціаліст відділу фінансово-економічного супроводу централізованих заходів і державних програм Департаменту з фінансово-економічних питань, бухгалтерського обліку та фінансової звітності (тимчасова);

- начальник відділу службової кар`єри державних службовців Департаменту управління персоналом та кадрової служби;

- головний спеціаліст відділу службової кар`єри державних службовців Департаменту управління персоналом та кадрової служби;

- головний спеціаліст відділу внутрішнього аудиту Управління аудиту та аналітики (тимчасова);

- головний спеціаліст відділу контролю якості медичної допомоги Управління ліцензування та контролю якості надання медичної допомоги;

- начальник відділу прес-служби Управління організації роботи керівництва Міністерства;

- головний спеціаліст відділу забезпечення взаємодії з державними органами та громад кістю і соціального діалогу (тимчасова);

- завідувач сектору забезпечення реалізації реформ Відділу забезпечення взаємодії з державними органами та громадськістю і соціального діалогу;

- головний спеціаліст сектору забезпечення реалізації реформ Відділу забезпечення взаємодії з державними органами та громад кістю і соціального діалогу;

- начальник Відділу інформаційних технологій, охорони праці та матеріально-технічного забезпечення;

- головний спеціаліст Відділу інформаційних технологій, охорони праці та матеріально-технічного забезпечення.

Однак, ОСОБА_1 не надав згоди на переведення на одну із запропонованих посад. При цьому стверджував, що такі посади не відповідають його освіті, кваліфікації та досвіду роботи. Між тим, серед запропонованих позивачу 12 посад наявні 4 керівних посади, а також посади, що відносяться до нижчих посад згідно статті 41 Закону про державну службу.

Згідно Наказу МОЗ України від 19 липня 2018 року № 1334 «Про оголошення конкурсу на зайняття вакантних посад» було оголошено конкурс на зайняття вакантних посад державної служби у Міністерстві охорони здоров`я України:

- завідувача Сектору Служби Державного секретаря (самостійний сектор);

- заступника директора Департаменту - начальника відділу бухгалтерського обліку Департаменту з фінансово-економічних питань, бухгалтерського обліку та фінансової звітності, заступника головного бухгалтера;

- головного спеціаліста відділу організації та забезпечення державних закупівель Департаменту з фінансово-економічних питань, бухгалтерського обліку та фінансової звітності;

- головного спеціаліста Відділу інформаційних технологій, охорони праці та матеріально-технічного забезпечення.

Даним Наказом також затверджено умови проведення конкурсу на посаду заступника директора Департаменту - начальника відділу бухгалтерського обліку Департаменту з фінансово-економічних питань, бухгалтерського обліку та фінансової звітності, заступника головного бухгалтера серед яких є обов`язкові вимоги до освіти та досвіду роботи.

Позивачем зазначено, що посада заступника директора Департаменту - начальника відділу бухгалтерського обліку Департаменту з фінансово-економічних питань, бухгалтерського обліку та фінансової звітності, заступника головного бухгалтера відповідає його освіті та кваліфікації, є рівнозначною з попередньою посадою, але дану посаду йому не пропонували.

Між тим, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та зазначає, що вказана посада є конкурсною посадою державної служби у Міністерстві охорони здоров`я України та для її зайняття згідно наказу МОЗ України від 19 липня 2018року № 1334 було оголошено конкурс. Підстав переводити на дану посаду будь-яку особу, зокрема, позивача, поза конкурсом судом не встановлено.

Відтак, у зв`язку з тим, що посада є конкурсною, вона не могла бути запропонована шляхом переведення з однієї посади на іншу в попередженні про вивільнення, тому і не пропонувалася позивачу.

Окремо слід зазначити, що відповідно до пункту 6.4. розділу 6 Положення про Департамент з фінансово-економічних питань, бухгалтерського обліку та фінансової звітності, затвердженого наказом МОЗ України від 13 липня 2018 току №1310 «Про затвердження положення про Департамент з фінансово-економічних питань, бухгалтерського обліку та фінансової звітності Міністерства здоров`я України», кваліфікаційні вимоги до посади директора Департаменту з фінансово-економічних питань, бухгалтерського обліку та фінансової звітності - головного бухгалтера, встановлені відповідно до вимог Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (із змінами та доповненнями), затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004 року № 336, та передбачають наявність ступеня вищої освіти відповідного напряму підготовки (магістр, спеціаліст) та стажу бухгалтерської роботи за професіями керівників нижчого рівня: для магістра - не менше 2 років, спеціаліста - не менше 3 років, як і до посади заступника директора Департаменту - начальника відділу бухгалтерського, заступника головного бухгалтера Департаменту з фінансово-економічних питань, бухгалтерського обліку та фінансової звітності, яка є похідною від попередньо зазначеної посади. В пункті 13 Довідника зазначено, що посади, назви яких утворено за допомогою додаткових ознак типу «заступник», «змінний» тощо, мають такі ж кваліфікаційні характеристики, що й базові. Завдання, обов`язки, знання та кваліфікаційні вимоги цих працівників під час розроблення посадових інструкцій визначаються на основі кваліфікаційної характеристики відповідної базової професії.

Між тим, відповідачем зазначено, а позивачем не спростовано, що позивач не має стажу бухгалтерської роботи за професіями керівників нижчого рівня.

З огляду на невідповідність кваліфікації позивача кваліфікаційними вимогам до посад директора Департаменту з фінансово-економічних питань, бухгалтерського обліку та фінансової звітності головного бухгалтер та заступника директора Департаменту - начальника відділу бухгалтерського, заступника головного бухгалтера Департамент з фінансово-економічних питань, бухгалтерського обліку та фінансової звітності, йому ці посади не пропонувались.

Інші посади, які були наявні у відповідача, позивачу не пропонувались з огляду на таке. У Директоратах, де були вакансії посад фахівців з питань реформ - у зв`язку з тим, що призначення на такі посади можливе виключно за конкурсним відбором відповідно до Концепції запровадження посад фахівців з питань реформ, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2016 року № 905-р. А також у зв`язку з припиненням заповнення вакантних посад державної служби в інших структурних підрозділах, функції (повноваження) за якими переходять до утворених директоратів на підставі п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 647 «Деякі питання реалізації комплексної реформи державного управління».

Отже, ОСОБА_1 має право на зайняття посади шляхом переведення на одну з вакантних запропонованих посад державної служби, за виключенням конкурсних посад державної служби, зокрема, заступника директора Департаменту - начальника відділу бухгалтерського обліку Департаменту з фінансово-економічних питань, бухгалтерського обліку та фінансової звітності, заступника головного бухгалтера.

Таким чином, здійснюючі трудові взаємовідносини з позивачем, Міністерство охорони здоров`я України діяло на підставі, в межах повноважень і у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України, тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Слід зазначити, що позивачем не надано суду належних, достовірних та допустимих доказів, які підтверджують вчинення відповідачем протиправних дій та прийняття незаконних рішень.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно, правомірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку