Справа № 214/5074/19
Суддя: Прасолов В. М.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/5074/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 вересня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Улятовській М.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти №1 батальйону Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Раліш Олександра Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Полк патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 12 липня 2019 року, в якому просить: взнати протиправними дії інспектора взводу 2 роти 1 батальйону полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Раліш О.В. по складенню та винесенню у відношенні нього, ОСОБА_1 , постанови серії НК № 373741 від 10 липня 2019 року; скасувати постанову серії НК № 373741 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення його, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, винесену 10 липня 2019 року інспектором взводу 2 роти 1 батальйону полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Раліш О.В.

В обґрунтування позову позивач зазначає наступне. 10 липня 2019 року о 07 годині 40 хвилин, він керував автомобілем марки RENAULT KANGOO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі по вул. Володимира Великого в м. Кривому Розі, де був зупинений інспектором Раліш О .В . , яким в свою чергу у відношенні нього було складено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії НК № 373741 від 10 липня 2019 року. В постанові інспектор посилався на те, що позивач начебто керуючи вищезазначеним автомобілем на дорозі з круговим рухом не ввімкнув світловий покажчик повороту при з`їзді у відповідному напрямку, а також під час руху користувався засобами мобільного зв`язку, а саме тримаючи у руці, чим порушив п.9.2 «6», п.2.9 «д» ПДР України. Вищевказане правопорушення відповідно до інформації з постанови було зафіксоване на боді камеру АЕ 00183. Згідно оскаржуваної постанови на позивача накладено адміністративне стягнення на користь держави у виді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп. за адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.122 КУпАП України. З постановою позивач не погоджується в повному обсязі. Так, вказане у постанові інспектором нібито скоєне позивачем адміністративне правопорушення не відповідає дійсності, оскільки 10 липня 2019 року, о 07 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем «RENAULT KANGOO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, він рухався по вул. Володимира Великого в м. Кривому Розі, проїхавши ділянку дороги з круговим рухом, не порушуючи жоден з пунктів ПДР України, однак був зупинений представником патрульної поліції. На вимогу інспектора щодо зупинки він як учасник дорожнього руху та свідомий громадянин відреагував вчасно та у відповідності до ПДР України. Після зупинки інспектор патрульної поліції пояснив, що він зупинив позивача у зв`язку з тим, що він начебто керуючи автомобілем на дорозі з круговим рухом не ввімкнув світловий покажчик повороту при з`їзді у відповідному напрямку, а також під час руху користувався засобами мобільного зв`язку та надав на підтвердження своїх слів так званий відео доказ. На представленому відео було видно лише автомобіль, що рухається на ділянці дороги з круговим рухом та з`їжджає з неї. На представленому відео ні назви вулиці, по якій рухається даний автомобіль, ні марки автомобіля, ні державного реєстраційного номеру автомобіля, а тим паче факту користування під час руху засобами мобільного зв`язку розгледіти не надалось можливим. Виносячи постанову по справі, інспектор керувався виключно матеріалами відео фіксації нібито скоєного позивачем порушення. У відповідності до виниклої ситуації та після перегляду вищевказаного відео матеріалу позивач написав пояснення, котрі в подальшому було долучено до постанови. В поясненнях він чітко вказував на те, що категорично не згоден з рішенням інспектора патрульної поліції з об`єктивних причин та наведених вище обставин. Крім розглянутого відеозапису, не було навіть спроби залучити свідків, які би могли підтвердили чи спростували факт так званого порушення. Таким чином, вважає, що вищевказана постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, оскільки він не порушував ПДР України. Відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 160 КАС України, позивачем зазначається обґрунтування порушення оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень прав, свобод, інтересів позивача. Позивач вважає, що інспектором взводу 2 роти 1 батальйону полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Раліш О.В. було порушено права, свободи та інтереси позивача у зв`язку з тим, що спірна постанова була винесена не об`єктивно, не усесторонньо, інспектором не було повністю встановлено події такого правопорушення. Інспектор поліції складав постанову серії НК №373741, перебувавши в своєму службовому автомобілі без участі позивача взагалі, що стосується самої вищевказаної постанови то у полі «суть адміністративного правопорушення, опис обставин, установлених при розгляді справи» опис обставин по суті правопорушення описаний вкрай нерозбірливо та не чітко. Також звертає увагу суду на те, що інспектором було допущено порушення закону, оскільки ст. 33 КУпАП встановлює загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення. Так, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Вирішуючи питання про застосування до позивача адміністративного стягнення за нібито порушення ПДР України, відповідач не дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, не врахував його особу, майновий стан, тощо, що призвело до неправильного визначення виду і/або розміру адміністративного стягнення. Доказами відповідно до ст.251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. При винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення не виконані вимоги вищезазначеної норми закону та в якості доказів не надано даних, які передбачені ст. 251 КУпАП. Обвинувачення ґрунтується виключно на припущеннях інспектора, що прямо суперечить ст.62 Конституції України.

У судовому засіданні позивач пред`явлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Відповідь на відзив подавати не бажав. В подальшому в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судові засідання не прибув, будучи повідомленим належним чином, заяв про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Згідно позиції, викладеної у відзиві на позов, зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , вважаючи винесену ним постанову законною та обґрунтованою з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пункт 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Відповідно до п.9.2 ПДР України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку, а) перед початком руху та зупинкою, б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Відповідно до п.2.9 (д) ПДР України, водієві забороняється: під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання). Так, під час патрулювання 10 липня 2019 року близько 07 год. 40 хв. у м. Кривому Розі на вул. В. Великого інспектором був помічений транспортний засіб марки Renault Kangoo, з державними номерними знаками НОМЕР_2 , який перед початком маневру «поворот», а саме виїзд з перехрестя, де організовано круговий рух, не увімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку, а саме у правий бік. Також під час руху, водій користувався засобами зв`язку, тримаючи у руці. Після чого вищезазначений транспортний засіб було зупинено з дотримання ПДР України. Згідно зі ст.251 КУпАП орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються постановою про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Після того, як були помічені ознаки того, що позивач ОСОБА_1 порушив ПДР України, він зупинив, підійшов до автомобіля, представився згідно з п.3 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», після чого згідно з п.1.1 та п.2 ст.35 Закону України "Про Національну поліцію" повідомив про причину зупинки. Після того попросив пред`явити водійське посвідчення, реєстраційний документ на транспортний засіб. Переконавшись, що вимоги ст.278 КУпАП виконані, перейшов до розгляду адміністративної справи стосовно позивача. Було запитано: «Чому не вмикаєте світловий покажчик повороту відповідного напрямку перед початком маневру «поворот», а саме виїзд з перехрестя, де організовано круговий рух, та під час руху, користуєтеся засобами зв`язку тримаючи його у руці?», на що позивач зазначив, що він поспішає на роботу. Відповідач зауважив, що відповідно до п.1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими, відповідно до п.2.3 (б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, а п.9.2 (б) ПДР України вимагає від водіїв виконуючи маневр «поворот» вмикати світлові покажчики повороту відповідних напрямків. А п.2.9 (д) ПДР України забороняє водію під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці. Під час розгляду справи надійшло клопотання про надання йому можливості написати письмове пояснення та ознайомлення з відео доказами, які інспектором були задоволені. Доказом скоєння правопорушення був відеозапис з автомобільного відеореєстратора, та мобільного телефону. Після з`ясування усіх фактичних даних ним встановлено наявність адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122 КУпАП, а саме користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами та користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), вчинюване позивачем, за що передбачено відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, ним було законно та обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства до позивача застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 373741 від 10 липня 2019 року, відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Позивачу було роз`яснено його права, передбачені ст.268 КУпАП, ст.63 Конституції України право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст.ст.287 - 289 КУпАП. Отже, вищезазначені вимоги закону, як суб`єктом владних повноважень, відповідачем були дотримані, але позивач не забажав скористатися усіма правами передбаченими ст. 268 КУпАП.

Щодо твердження позивача, що він начебто не порушував ПДР України, відповідач зазначає наступне. По-перше, відповідно до п. 9.4 ПДР України, подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху. Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів. Відповідно до п.2.9 (д) ПДР водієві забороняється: під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання). Відповідно до п. 1.9 особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. По-друге, на відеозаписі з автомобільного відеореєстратора під назвою «video_2019-07-26_09-34-39» добре видно що транспортний засіб позивача перед початком маневру «поворот» а саме виїзд з перехрестя, де організовано круговий рух, не увімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку, а саме у правий бік. По-третє, на відеозапису з мобільного телефону під назвою «video_2019-07- 26 09-34-40» чітко видно як позивач, керуючи транспортним засобом, користувався засобами зв`язку, тримаючи у руці. Отже враховуючи все вищенаведене вважає, що позивачем допущено порушення п.1.3, 2.3 (б), 2.9 (д), 9.2 (б) ПДР України.

Щодо ігнорування ч.2 ст.33 КУпАП, відповідач зазначив, що у вказаній статті чітко вказано «При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступень його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому у автоматичному режимі». Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Відповідач при винесенні оскаржуваної постанови, керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне, а тому діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права.

Представник третьої особи в судові засідання не прибув, будучи повідомленим належним чином, заяв про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Згідно позиції, викладеної в письмових поясненнях, зазначив про свою незгоду з вимогами адміністративного позову з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пункт 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Відповідно до п.9.2 ПДР України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку, а) перед початком руху та зупинкою, б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Відповідно до п.2.9 (д) ПДР України, водієві забороняється: під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання). Відповідач при винесенні оскаржуваної постанови керувався ПДР України, КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, а відтак відповідач діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права. Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Доказів того, що факт правопорушення не мав місце з боку позивача, останній суду не надав. Факт скоєння правопорушення підтверджується складеною у відповідності до вимог КУпАП Постановою про адміністративне правопорушення, відеозаписом з нагрудного відеореєстратора на якому зафіксовані усні пояснення позивача, відеозаписами з автомобільного відеореєстратора та мобільного телефону на яких зафіксовані факти правопорушення, рапортом. Отже вважає, що відповідачем винесено постанову відповідно до ст. 258 КУпАП, які встановлюють загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення, а саме встановлена особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують адміністративну відповідальність. По суті, позивач спотворює дійсні обставини справи з метою ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а тому його вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Під час розгляду справи судом досліджені наступні письмові докази: постанова (а.с.5), рапорт (а.с.36), диск з відеозаписами (а.с.37).

Відповідно до ст.73 КАС України, суд вважає належним доказами постанову (а.с.5), рапорт (а.с.36), диск з відеозаписами (а.с.37), так як вони стосуються факту керування ним транспортним засобом 10 липня 2019 року, накладення на позивача адміністративного стягнення.

Відповідно до ст.74 КАС України, суд вважає допустимими доказами постанову (а.с.5), рапорт (а.с.36), диск з відеозаписами (а.с.37), які одержані з дотриманням вимог КАС України.

Згідно ст.75 КАС України, постанову (а.с.5), рапорт (а.с.36), диск з відеозаписами (а.с.37), суд вважає достовірними доказами.

На підставі ст. 6 КАС України, оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає їх достатніми для встановлення наступних обставин. При цьому суд керується вимогами ст.77 ч.2 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

10 липня 2019 року о 7 год. 40 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Renault Kangoo, з державними номерними знаками НОМЕР_2 , по автодорозі по вул. Володимира Великого в м. Кривому Розі, рухаючись в напрямку пл. Поля в м. Кривому Розі.

10 липня 2019 року інспектором Полку ПП в м. Кривий Ріг Управління ПП в Дніпропетровській області ДПП Раліш О.В. винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Із постанови слідує, що 10 липня 2019 року о 7 год. 40 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Renault Kangoo, з державними номерними знаками НОМЕР_2 , по автодорозі по вул. Володимира Великого 10 в м. Кривому Розі, на дорозі з круговим рухом, не увімкнув світловий покажчик повороту при з`їзді у відповідному напрямку, а також під час руху користувався засобами мобільного зв`язку, а саме тримав у руці телефон. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 2.9 (д), 9.2 (б) ПДР України.

Судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення інспектором ПП як уповноваженою посадовою особою органу поліції.

Не визнаючи факт вчинення адміністративного правопорушення та вважаючи неправомірними дії відповідача з винесення постанови, позивач звернувся до суду.

При вирішенні справи, суд застосовує норми права, які передбачені Конституцією України, КАС України, КУпАП, Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі за текстом «ПДР України»).

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до ч.2 ст.22 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213, ст.ст.222, 258 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ст.122 КУпАП в порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

Таким чином, з огляду на скорочений порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд яких здійснюється на місці вчинення правопорушення, під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення, навіть у випадку незгоди особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з допущеним порушенням, а відтак доводи позивача та його представника в цій частині, суд вважає безпідставними.

Згідно зі ст.245 КУАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КУАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як встановлено ст. 280 КУпАП, предмет доказування у справі про адміністративні правопорушення становлять обставини, що підлягають з`ясуванню у справі про адміністративне правопорушення, а саме: наявність події адміністративного правопорушення; особа, яка вчинила протиправні дії (бездіяльність), за якими нормами КУпАП передбачена адміністративна відповідальність; винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення; обставини, що пом`якшують адміністративну відповідальність, і обставини, що обтяжують адміністративну відповідальність; характер і розмір шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням; обставини, що виключають провадження по справі про адміністративне правопорушення; інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; причини і умови вчинення адміністративного правопорушення.

Аналізуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 30 травня 2018 року у справі №337/3389/16-а.

Згідно з ч.5 ст.14 Закону «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В КУпАП та КАС України визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та її перегляду судом у випадку оскарження, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. В даній категорії справ відповідач як суб`єкт владних повноважень, повинен зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача та його заперечення проти пред`явленого йому обвинувачення, адже згідно з ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Алене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Окрім зазначеного вище, суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази винуватості позивача у скоєнні адміністративних правопорушень. В судове засідання не представлено жодних доказів, які б підтверджували обставини виявленого правопорушення. Так, оглядом усіх фрагментів відеозаписів встановлено, що водій автомобіля марки Renault Kangoo з державними номерними знаками НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , дійсно рухався по автодорозі по вул. Володимира Великого в м. Кривому Розі та здійснював рух по колу на пл. Поля в м. Кривому Розі. Однак, на відстані та з ракурсу, з якого здійснювалася відеозйомка на боді-камеру інспектором зі службового автомобіля патрульної поліції, не видно аби ОСОБА_1 допустив порушення правил користування світловим покажчиком повороту як під час виїзду на коловий рух, так і при з`їзді з нього за напрямком свого руху.

Щодо посилань відповідача на користування ОСОБА_1 засобами зв`язку під час керування автомобілем, то суд вважає їх безпідставними. Так, оглядом відеозапису під назвою «video_2019-07-26_09-34-40» видно, що водій ОСОБА_1 дійсно тримає в руці телефон, однак інспектором не доведено, що в той момент він саме користувався ним як засобом мобільного зв`язку, що є визначальним для наявності в його діях складу правопорушення. А відтак, оскільки позивач категорично заперечив факт вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122 КУпАП, а відповідач не надав жодних об`єктивних і беззаперечних доказів, які б підтверджували наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.245 ч.2 п.10 КАС України, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. Як передбачено ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності складу правопорушення.

На думку такий спосіб захисту прав позивача, як закриття провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, відповідає вимогам ст. 247 КУпАП, і забезпечує ефективний захист його прав.

Крім того, позивач в своєму позові ставить питання щодо визнання протиправними дій відповідача щодо складання та винесення відносно нього оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст.245 ч.2 п.2 КАС України, у разі задоволення позову, суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт.

Відповідно до ст.245 ч.2 п.10 КАС України, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

На переконання суду, такий спосіб захисту прав позивача, як визнання протиправними дій відповідача з огляду на доведеність незаконності та безпідставності винесеної ним постанови, відповідає вимогам ст. 247 КУпАП, і забезпечує ефективний захист його прав.

Дослідивши письмові докази, суд на підставі ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, у межах позовних вимог, вважає, що позовні вимоги належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно з ч.1 ст.139 КАС України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача та звільнення його від сплати судового збору на підставі ст.288 КУпАП, тому судові витрати підлягають компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст.7, 121, 245, 247, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 3, 5, 9, 73-77, 139, 162, 241-246, 250, 255, 257, 268, 269, 271, 286, 293КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти №1 батальйону Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Раліш Олександра Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Полк патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху- задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії інспектора взводу №2 роти №1 батальйону Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Раліш Олександра Вікторовича щодо складання та винесення постанови серії НК № 373741 від 10 липня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Постанову серії НК № 373741 від 10 липня 2019 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП - скасувати.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122 КУпАП - закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з моменту його підписання через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.286 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Прасолов