Справа № 826/3436/17
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3436/17 Судді першої інстанції: Огурцов О.П.,
Арсірій В.О., Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Парінова А.Б.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноваженого органу з питань архітектури та містобудування Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві Гончарова Валерія Валерійовича, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Позивач, Департамент містобудування КМДА) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноваженого органу з питань архітектури та містобудування Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві Гончарова Валерія Валерійовича (далі - Відповідач, Інспектор будівельного нагляду), третя особа - ОСОБА_1 (далі - Третя особа, ОСОБА_1 ), про визнання протиправним та скасування рішення Інспектора будівельного нагляду від 23.12.2016 року про скасування містобудівних умов та обмежень земельної забудови земельної ділянки на АДРЕСА_1 ») у Деснянському районі міста Києва від 03.12.2015 року №889/15/01/009-15 (для будівництва індивідуального садибного будинку).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.04.2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що наміри ОСОБА_1 щодо забудови земельної ділянки повною мірою відповідають вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, а саме - Генеральному плану міста Києва. Крім того, зазначив на відсутності у Відповідача права скасовувати містобудівні умови та обмеження на момент їх видачі. Окремо підкреслив на недотриманні Інспектором будівельного нагляду порядку та передумов винесення припису, оскільки не було складено протокол. Також зауважив, що містобудівні умови та обмеження є актом індивідуальної дії, які з часу виконання замовником дій щодо розробки проекту будівництва вичерпали свою дію.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Державна архітектурно-будівельна інспекція України (далі - Апелянт, ДАБІ України) подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та винести нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що на момент видачі містобудівних умов та обмежень земельна ділянка по АДРЕСА_1 належала до території житлової садибної забудови у перспективі, а тому наміри забудови не відповідали вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Крім того, наголошує, що оскільки на момент перевірки норма, яка передбачала адміністративну відповідальність за дане правопорушення, не набрала чинності, протокол про адміністративне правопорушення не складався. Окремо звертає увагу, що містобудівні умови та обмеження надаються на об`єкт будівництва та діють до його закінчення, а тому закінчують свою дію після введення об`єкту будівництва в експлуатацію, а не після розробки проекту будівництва, як помилково зазначив суд першої інстанції. Крім іншого, стверджує, що положення ч. 1 ст. 58 Конституції України до спірних правовідносин застосовані бути не можуть, адже стосуються лише фізичних осіб.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 02.10.2019 року.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло.

У судовому засіданні представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:485:0007, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.03.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гайдамака О.М., та зареєстрованого у реєстрі за №122 (а.с. 71-73).

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів Департаментом містобудування КМДА було видано останній містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 (а.с. 28-32).

У листопаді - грудня 2016 року працівниками Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві на підставі направлень на проведення планової перевірки від 14.11.2016 року №б/н (а.с. 104) та від 12.12.2016 року №б/н (а.с. 105), виданих на підставі наказів ДАБІ України від 25.09.2016 року №674 (а.с. 107) та від 19.12.2016 року №907 (а.с. 106), проведено планову перевірку Департаменту містобудування КМДА з питань дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандарті і правил. Результати перевірки зафіксовані в акті від 23.12.2016 року (а.с. 110-122).

У ході перевірки було встановлено, що, зокрема, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 03.12.2015 року №889/15/01/009-15 на об`єкт будівництва: «Будівництво індивідуального садибного житлового будинку у АДРЕСА_1 » з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) видані за невідповідності намірів забудови земельної ділянки положеннями чинної містобудівної документації міста Києва, а саме - функціональне призначення земельної ділянки відповідно до Генерального плану м. Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням КМР від 28.03.2002 року №370/1804 - земельна ділянка належить до зелених насаджень загального користування (існуючі) та зазначено, що згідно з рішенням КМР від 28.09.2006 року №88/145 - до території житлової садибної забудови - перспектива, що є порушенням пункту 2.4 Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року №109, абзацу 2 частини другої статті 24, частини першої статті 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

На підставі викладених в акті перевірки висновків Інспектором будівельного нагляду складено припис від 23.12.2016 року про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності (а.с. 123-127), в якому вимагалося від Департаменту містобудування КМДА усунути причини та умови, що стали підставою для вчинення виявлених порушень, у термін до 23.03.2017 року, а також вжити заходи щодо притягнення винних посадових осіб до відповідальності.

Крім того, Відповідачем прийнято рішення від 23.12.2016 року «Про скасування дії Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 03.12.2015 року №889/15/01/009-15 на об`єкт будівництва: «Будівництво індивідуального садибного житлового будинку у АДРЕСА_1 » (а.с. 128).

Листом від 22.03.2017 року №055-5130 Департамент містобудування КМДА повідомив Департамент ДАБІ у м. Києві про вчинення дій щодо скасування згаданих містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки (а.с. 129-132).

На підставі встановлених вище обставин, а також за наслідками системного аналізу приписів ст. ст. 26, 29, 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. ст. 19, 20 Земельного кодексу України, Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 року №698, а також Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року №109, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки встановлені у ході перевірки порушення порядку видачі містобудівельних умов та обмежень забудови земельної ділянки не знайшли свого підтвердження, а також Відповідачем не було дотримано процедуру складання припису.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон).

Положеннями ч. 2 ст. 41 Закону у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що державний архітектурно-будівельний нагляд - сукупність заходів, спрямованих на дотримання уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об`єкти нагляду), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час провадження ними містобудівної діяльності.

Державний архітектурно-будівельний нагляд здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 року №698 затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду (далі - Порядок №698), пунктом 2 якого передбачено, що нагляд здійснюється Держархбудінспекцією через головних інспекторів будівельного нагляду шляхом проведення планових, позапланових, документальних і камеральних перевірок.

Перевірки проводяться головним інспектором будівельного нагляду або кількома головними інспекторами будівельного нагляду.

Основними завданнями нагляду в силу пп. 2 п. 3 Порядку №698 є, зокрема, скасування чи зупинення дії рішень, прийнятих з порушенням вимог містобудівного законодавства об`єктами нагляду, зокрема щодо документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування або анулювання зазначених документів.

При цьому, відповідно до пп. 6 п. 5 Порядку №698 у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, вчинених об`єктом нагляду, головні інспектори будівельного нагляду мають право скасування чи зупинення дії рішень, прийнятих з порушенням вимог містобудівного законодавства об`єктами нагляду, зокрема щодо документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування або анулювання зазначених документів.

За правилами п. п. 23, 29, 32 Порядку №698 за результатами планової або позапланової перевірки головний інспектор будівельного нагляду, який проводив перевірку, складає акт перевірки за формою згідно з додатком 4.

У разі виявлення головним інспектором будівельного нагляду під час проведення перевірки порушення складається протокол про правопорушення за формою, встановленою Мінрегіоном. Разом з протоколом видається припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності (далі - припис) за формою згідно з додатком 5.

Якщо рішення об`єкта нагляду порушує вимоги законодавства у сфері містобудівної діяльності, таке рішення скасовується або його дія зупиняється в разі можливості усунення виявлених порушень.

Про скасування або зупинення дії рішення об`єкта нагляду головним інспектором будівельного нагляду приймається рішення за формою згідно з додатком 6, яке надсилається об`єкту нагляду протягом трьох робочих днів з дати його прийняття рекомендованим листом з описом вкладення з повідомленням про вручення.

Інформація про скасування або зупинення дії рішення об`єкта нагляду оприлюднюється на офіційному веб-сайті Держархбудінспекції.

Отже, у межах власної компетенції Інспектор будівельного нагляду наділений повноваженнями на проведення планової перевірки об`єкта нагляду та у випадку виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, вчинених об`єктом нагляду, вправі приймати рішення про скасування рішення такого об`єкта нагляду.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про необґрунтованість прийняття Інспектором будівельного нагляду оскаржуваного рішення від 23.12.2016 року, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 29 Закону у редакції, чинній на момент видачі містобудівних умови та обмежень, основними складовими вихідних даних є, зокрема, містобудівні умови та обмеження.

Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі.

Перелік об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Розгляд заяви і надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх наданні здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви.

Рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень приймається у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

До містобудівних умов та обмежень можуть включатися вимоги щодо архітектурних та інженерних рішень.

Склад, зміст, порядок надання містобудівних умов та обмежень визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника.

На виконання вимог ст. 29 Закону наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року №109 затверджено Порядок надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст (далі - Порядок №109), який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 2.1 Порядку №109 передбачено, що містобудівні умови та обмеження є основною складовою вихідних даних.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом семи робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви разом із документами, передбаченими пунктом 2.2 цього розділу, у порядку, встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За правилами п. 2.2 Порядку №109 для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовником додаються: засвідчена в установленому порядку копія документа про право власності (користування) земельною ділянкою; ситуаційний план (схема) щодо місцезнаходження земельної ділянки (у довільній формі); викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000; кадастрова довідка з містобудівного кадастру (у разі наявності); черговий кадастровий план (витяг із земельного кадастру - за умови відсутності містобудівного кадастру); фотофіксація земельної ділянки (з оточенням); містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об`єкта будівництва.

При цьому, згідно п. 2.4 Порядку №109 розгляд заяви, надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх видачі здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури у порядку, встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у видачі містобудівних умов та обмежень або внесення змін до них з відповідним обґрунтуванням надається уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, визначений пунктом 2.1 цього розділу.

Таким чином, положення і Закону і Порядку №109 визначають підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції про відповідність намірів забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 положеннями містобудівної документації на місцевому рівні у розрізі доводів Апелянта про їх невідповідність, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 16 Закону планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Приписи абз. 1 ч. 1 ст. 17 Закону визначають, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Так, рішенням Київської міської ради від 28.09.2006 року №88/145 внесено зміни до Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, а саме: територію, яка передається відповідно до цього рішення, вилучено з зеленої зони і переведено за функціональним призначенням до території садибної житлової забудови та доручено ДП «Інститут Генерального плану м. Києва» ВАТ «Київпроект» внести відповідні зміни в графічну та текстову частини Генерального плану м. Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року; внесено зміни до «Програми розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста», затверджених рішенням КМР від 19.07.2005 року №806/3381, виключивши з переліку озеленених територій загального користування м. Києва, що відповідають типологічним знакам та планувальним вимогам (таблиця 2), земельну ділянку площею 11,00 га в парку культури і відпочинку «Троєщина» у Деснянському районі м. Києва; затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТІЗ «Десенка» для будівництва житлових будинків котеджного типу з об`єктами соціально-побутового призначення між с. Троєщина та р. Десенка у Деснянському районі м. Києва; передано ТІЗ «Десенка» за умови виконання п.5 цього рішення в короткострокову оренду на 5 років земельну ділянку площею 11,00 га для будівництва житлових будинків котеджного типу з об`єктами соціально-побутового призначення між с. Троєщина та р. Десенка у Деснянському районі м. Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування.

Рішенням Київської міської ради від 16.10.2008 року №538/538 відповідно до ст. ст. 40, 81, 116, 118, 121, 141 Земельного кодексу України вирішено передати громадянам, членам ТІЗ «Десенка», за умови виконання п. 4 цього рішення, у приватну власність земельні ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд між с. Троєщина та р. Десенка у Деснянському районі м. Києва загальною площею 8,20 га за рахунок частини земель, відведених відповідно до рішення КМР від 28.09.2006 року №88/145, право користування якими посвідчено договором оренди земельної ділянки від 19.03.2007 року №62-6-00386, згідно з додатком.

При цьому, судовою колегією враховується, що згідно списку громадян, членів ТІЗ «Десенка», яким передаються у приватну власність земельні ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування будинків, господарських будівель і споруд, земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,10 га, код 62485007 належала ОСОБА_3 , який у подальшому відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.03.2013 року відчужив її на користь ОСОБА_1

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії, зокрема, землі житлової та громадської забудови.

За правилами абз. 1 ч. 5 ст. 20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Положеннями ст. ст. 38, 39 ЗК України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Як вбачається з матеріалів справи, у містобудівних умовах та обмеженнях, виданих ТІЗ «Десенка» (а.с. 173-178) цільове призначення земельної ділянки зазначено - відповідно до договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки - для будівництва житлових будинків котеджного типу з об`єктами соціально-побутового призначення.

Крім того, зі змісту договору оренди земельної ділянки від 02.03.2007 року, укладеного між КМР та ТІЗ «Десенка» (а.с. 154-159), акта визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 15.11.2006 року (а.с. 160), акта приймання-передачі земельної ділянки від 19.03.2007 року (а.с. 161), договору від 04.02.2009 року про внесення змін та доповнень до договору оренди земельної ділянки від 02.03.2007 року (а.с. 162-163), акта визначення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) від 05.12.2008 року (а.с. 164) вбачається, що цільове призначення земельної ділянки - для будівництва житлових будинків котеджного типу з об`єктами соціально-побутового призначення.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, наміри ОСОБА_1 щодо забудови земельної ділянки повною мірою відповідають вимогам містобудівної документації на місцевому рівні - Генеральному плану, до якого внесено зміни рішенням Київської міської ради від 28.09.2006 року №88/145, а відтак висновки Інспектора будівельного нагляду не відповідають фактичним обставинам справи.

Оцінюючи посилання Відповідача в апеляційній скарзі на те, містобудівні умови та обмеження вичерпують свою дію після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, а відтак ДАБІ України наділена повноваженнями на їх скасування до моменту закінчення їх дії, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до абз. 1 ч. 8 ст. 29 Закону містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника.

Тобто, як вірно зазначив Апелянт, містобудівні умови та обмеження як індивідуальний акт є чинними до завершення будівництва об`єкта, а не до закінчення розробки проекту будівництва. Разом з тим, наведені помилкові твердження суду першої інстанції не спростовують правильність його доводів про відсутність правових підстав для скасування містобудівних умов та обмежень.

Крім того, суд першої інстанції, підкреслюючи на порушенні Відповідачем порядку винесення припису, не звернув увагу, що згаданий документ не є предметом оскарження у даній справі.

Як вже було зазначено вище, зі змісту Порядку №698 випливає, що до повноважень головних інспекторів будівельного нагляду належить право скасовувати чи зупиняти дію прийнятих об`єктами нагляду відповідно до визначених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» повноважень рішень, які порушують вимоги законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Разом з тим, у розрізі встановлених вище обставин та з огляду на законодавчо встановлений обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення у випадку заперечення проти позову, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ДАБІ України не подано належних і допустимих доказів невідповідності намірів забудови ОСОБА_1 положення містобудівної документації на місцевому рівні.

При цьому судом апеляційної інстанції враховується, що у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Отже, скасовуючи дію містобудівних умов та обмежень, наданих Третій особі, за відсутності правових підстав для таких висновків, Відповідачем порушено необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані застосовані заходи результатів державного нагляду.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

А.Б. Парінов

Повний текст постанови складено « 02» жовтня 2019 року.