Справа № 1340/6277/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 1340/6277/18 Суддя першої інстанції: Григорович П.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Парінова А.Б.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на проголошене о 09 годині 49 хвилин рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2019 року, повний текст якого складено 15 липня 2019 року, у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» (далі - Позивач, Львівська залізниця) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - Відповідач, ДАБІ України) про:

- визнання протиправною бездіяльності Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області, що полягає у неприйнятті рішення за повідомленням залізниці про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) на об`єкті «Будівництво тензометричних ваг на станції Сарни»;

- зобов`язання Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області надати документи, що дають право залізниці на виконання підготовчих та будівельних робіт, з обов`язковим врахуванням висновків, наведених у мотивувальній частині судового рішення.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 року справу передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.07.2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що надане Позивачем повідомлення про початок виконання будівельних робіт не містить у собі кадастрового номеру земельної ділянки; законодавством не передбачено можливості реєстрації такого повідомлення без кадастрового номера земельної ділянки, а тому залишення Відповідачем без розгляду поданого повідомлення відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, суд зауважив, що окремої форми рішення про відмови у прийнятті повідомлення положеннями Порядку виконання підготовчих і будівельних робіт не передбачено. Окремо звернув увагу, що Позивачем помилково ототожнено процедуру отримання дозволу на виконання будівельних робіт із процедурою подання повідомлення про початок будівельних робіт. Відхиляючи посилання Позивача на дискримінаційний характер окремих положень Порядку виконання підготовчих і будівельних робіт, суд зазначив, що Позивач не був позбавлений права оскаржити положення даного нормативного акту в судовому порядку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Свої доводи обґрунтовує тим, що положення Порядку виконання підготовчих і будівельних робіт не містять обов`язкової вимоги щодо зазначення кадастрового номеру земельної ділянки, а лише зобов`язують надати документ, що підтверджує право власності чи користування земельною ділянкою. При цьому наголошує, що на момент набуття земельної ділянки право власності на неї виникало незалежно від присвоєння кадастрового номера. Окремо зазначає, що у Порядку виконання підготовчих і будівельних робіт містяться дискримінаційні норми щодо суб`єктів, які отримали у власність земельні ділянки до 2004 року. Крім того, звертає увагу, що Порядку ведення єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів відсутні вимоги щодо зазначення кадастрового номеру земельної ділянки. Викладене, на переконання Апелянта, свідчить, що допущення Відповідачем протиправної бездіяльності щодо неприйняття рішення за повідомленням про початок виконання будівельних робіт має своїм наслідком зобов`язання ДАБІ України надати Львівській залізниці документи, що дають право на виконання будівельних робіт.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 02.10.2019 року.

У межах встановлених судом строків відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання Львівської залізниці про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, у червні 2018 року Львівською залізницею подано Управлінню державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) на об`єкті «Будівництво тензометричних ваг на станції Сарни» (далі - Повідомлення; а.с. 14-16).

За результатами розгляду повідомлення Відповідачем повідомлено Позивача листом від 10.07.2018 року №1017-1636-18 про те, що в абз. 8 Повідомлення не в повній мірі висвітлена інформація щодо документа, на підставі якого земельна ділянка використовується для будівництва, а саме - відсутній кадастровий номер. У зв`язку з цим повідомлення було залишено без реєстрації (а.с. 18).

Крім того, листом від 14.08.2018 року №1017-1857-18 Відповідач повідомив Позивача, що оскільки подане Повідомлення не відповідає формі згідно Додатку 2-1 до Порядку виконання підготовчих і будівельних робіт, останнє було залишено без розгляду (а.с. 19).

Матеріали справи також свідчать, що у ході листування Львівської залізниці з органами ДАБІ України державним органом висвітлювалася позиція, що форма повідомлення визначена Кабінетом Міністрів України, а Позивачем у Повідомленні не було зазначено обставини можливості виконання будівельних робіт за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

На підставі встановлених вище обставин, а також за наслідками системного аналізу приписів ст. ст. 36, 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також Порядку виконання підготовчих і будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №466, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутність кадастрового номеру земельної ділянки унеможливлює реєстрацію повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 36 Закону право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється.

Отримання замовником інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт, крім направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до частини першої цієї статті, не вимагається.

Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт, порядок його подання, форма повідомлення про зміну даних у поданому повідомленні визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №466 затверджено Порядок виконання підготовчих та будівельних робіт, який визначає механізм набуття права на виконання підготовчих та будівельних робіт (далі - Порядок №466).

Пунктом 5 Порядку №466 передбачено, що будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та, зокрема, подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта.

За правилами п. 13 Порядку №466 повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, та повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) (далі - повідомлення), повідомлення про зміну даних у зазначених повідомленнях за формою згідно з додатками 1, 2 і 2-1 до цього Порядку подається замовником (його уповноваженою особою) особисто або надсилається рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних та дозвільних процедур у будівництві до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю за місцезнаходженням об`єкта не пізніше ніж за один календарний день до початку виконання підготовчих або будівельних робіт.

Абзацом 3 пункту 15-1 Порядку №466 передбачено, що орган державного архітектурно-будівельного контролю забезпечує внесення інформації, зазначеної у повідомленні, до реєстру згідно з цим Порядком. Відомості щодо внесених даних, зазначених у декларації, підлягають виключенню з реєстру в установленому порядку.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що умовою початку виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, та повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), є подання замовником відповідного повідомлення за формою, передбаченою, зокрема, додатком 2-1 Порядку №466.

При цьому, вивчаючи зміст та реквізити повідомлення за формою, визначеною додатком 2-1 Порядку №466, судова колегія погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що останньою передбачено зазначення замовником дати, серії, номера документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою або дати, номера договору суперфіцію та кадастровий номер земельної ділянки.

Поряд з цим, судовою колегією враховується, що визначальними та ключовими відомостями, які повинні бути заповнені у згаданому повідомленні, є відомості про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, що прямо випливає зі змісту вже згаданого п. 5 Порядку №466.

Як вбачається з матеріалів справи, у Повідомленні Львівською залізницею зазначено, що земельна ділянка використовується на підставі державного акту про право постійного користування землею серії І-РВ №001159 від 01.02.2001 року (а.с. 32-34).

У контексті наведеного судовою колегією враховується, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон про ДЗК) кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Зі змісту ст. 16 Закону про ДЗК випливає, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.

Водночас, абзацом 1 пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону про ДЗК передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне зазначити, що на момент набуття Львівською залізницею у 2001 році права постійного користування земельною ділянкою м. Сарни, вул. Київська, 29А, залізнична станція Сарни, державна реєстрація такого права не вимагалася із обов`язковим присвоєнням земельній ділянці кадастрового номера. Крім того, як вже було підкреслено вище, із прийняттям Закону про ДЗК законодавець передбачив завершення процедури формування земельної ділянки, набутої до 2004 року, незалежно від присвоєння їх кадастрового номера.

Судом апеляційної інстанції враховується, що Порядок №466, як було встановлено раніше, затверджено постановою Уряду України 13.04.2011 року, у той час як згадана земельна ділянка була набута у постійне користування Львівською залізницею на підставі рішення виконкому Сарненської міської ради від 17.05.2001 року №313. Тобто, на переконання судової колегії, відсутність застереження у Порядку №466 про необов`язковість зазначення кадастрового номеру земельної ділянки у випадку, якщо право на неї набуто до моменту набрання чинності нормативними актами, які пов`язували завершення формування земельної ділянки з присвоєнням їй кадастрового номеру, не може бути перешкодою для внесення інформації, зазначеної у повідомленні, до реєстру.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Порядок ведення єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 року № 92 (далі - Порядок №92), визначає механізм ведення єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - реєстр), як єдиної комп`ютерної бази даних.

Пунктом 8 Порядку №92 передбачено, що підставами для внесення Держархбудінспекцією поданих органом державного архітектурно-будівельного контролю даних до реєстру є отримання цим органом, зокрема, повідомлення, а відомості, які мають бути про нього внесені, регламентовані п. 9 Порядку №92.

З викладеного вбачається, що реєстрація повідомлення про початок виконання будівельних робіт є свідченням прийняття його Держархбудінспекцією та, відповідно, надає замовнику право на здійснення будівельних робіт на об`єкті будівництва, вказаному у такому повідомленні.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що саме до повноважень ДАБІ України належить питання внесення даних до реєстру на підставі, зокрема, повідомлення. Незабезпечення внесення відповідних даних за умови подання замовником належним чином оформленого повідомлення із необхідними документами та відсутності правових підстав для повернення його без розгляду дає підстави для висновку про допущення Відповідачем протиправної бездіяльності в частині нереєстрації Повідомлення.

Крім того, визначаючи необхідний та належних спосіб захисту прав Позивача у розрізі його позовних вимог про зобов`язання Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області надати документи, що дають право залізниці на виконання підготовчих та будівельних робіт, з обов`язковим врахуванням висновків, наведених у мотивувальній частині судового рішення, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Як вже було зазначено вище, аналіз положень Порядку №92 дає підстави для висновку, що саме до повноважень ДАБІ України належить питання внесення даних до реєстру на підставі, зокрема, повідомлення.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «належного врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

У межах даної справи суд судова колегія вважає, що повноваження ДАБІ України не є дискреційними, адже Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна за змістом позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 208/8402/14-а та від 29.03.2018 року у справі № 816/303/16.

Матеріали справи та обставини, встановлені у ході апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду, свідчать, що діями ДАБІ України фактично відмовлено у прийнятті та реєстрації Повідомлення з підстав, не передбачених чинним законодавством. При цьому, жодних інших зауважень щодо поданого Львівською залізницею Повідомлення та доданих до нього документів Відповідачем не висловлено. Не вбачається таких невідповідностей і у ході судового розгляду даної справи.

При цьому згідно абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Судовою колегією враховується, що за правилами ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому судовою колегією враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що, за умови подання замовником належним чином оформленого Повідомлення та доданих до нього документів, у Відповідача відсутні варіанти альтернативної поведінки, а відтак, зважаючи на протиправність дій ДАБІ України щодо відмови у реєстрації такого Повідомлення, належним способом захисту прав Львівської залізниці з урахуванням можливості суду вийти за межі позовних вимог, є зобов`язання ДАБІ України внести до Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів інформацію про повідомлення Львівської залізниці про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) на об`єкті «Будівництво тензометричних ваг на станції Сарни».

Попри викладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про обґрунтованість позиції суду першої інстанції про безпідставність посилання Львівської залізниці на положення ст. 37 Закону і п. п. 29, 31 Порядку №466, оскільки останніми регламентується порядок надання дозволу на виконання підготовчих і будівельних робіт, а не повідомлення про проведення будівельних робіт, що не охоплюється предметом даного спору.

Крім іншого, суд обґрунтовано відхилив посилання Позивача на дискримінаційний характер додатку 2-1 до Порядку №466, оскільки доказів його оскарження у судовому порядку матеріали справи не містять.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовані норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати, ухваливши нове про задоволення позовних вимог.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 4 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність зміни розподілу судових витрат та стягнення з ДАБІ України на користь Львівської залізниці витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог, в сумі 3 303,75 грн., що складає 75% суми сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2019 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної архітектурно-будівельної інспекції України щодо нереєстрації повідомлення Регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) на об`єкті «Будівництво тензометричних ваг на станції Сарни».

Зобов`язати Державну архітектурно-будівельну інспекцію України (01133, м. Київ, б-р. Лесі Українки, 26, ) внести до Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів інформацію про повідомлення Регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1, ) про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) на об`єкті «Будівництво тензометричних ваг на станції Сарни».

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1, ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної архітектурно-будівельної інспекції України (01133, м. Київ, б-р. Лесі Українки, 26, ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 3 303 (три тисячі триста три) гривні 75 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

А.Б. Парінов

Повний текст постанови складено « 02» жовтня 2019 року.