Справа № 640/8411/19
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 вересня 2019 року № 640/8411/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами адміністративну справу

за позовомОдеського національного медичного університету
доМіністерства охорони здоров`я України, Виконуючого обов`язки Міністра охорони здоров`я України Супрун Уляни Надії , Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Державної казначейської служби України
провизнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Одеський національний медичний університет (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Міністерства охорони здоров`я України (далі по тексту - відповідач-1), Виконуючого обов`язки Міністра охорони здоров`я України Супрун Уляни Надії (далі по тексту - відповідач-2), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (далі по тексту - відповідач-3) та Державної казначейської служби України (далі по тексту - відповідач-4) про:

- визнання протиправною бездіяльності Міністерства охорони здоров`я України та виконувача обов`язків Міністра охорони здоров`я України Супрун Уляни Надії щодо незатвердження кошторисів Одеського національного медичного університету на 2019 рік, а саме:

- за КПКВК 2301020 «Дослідження, наукові і науково-технічні розробки, виконання робіт за державними цільовими програмами і державним замовленням, підготовка та підвищення кваліфікації наукових кадрів у сфері охорони здоров`я, фінансова підтримка розвитку наукової інфраструктури та об`єктів, що становлять національне надбання»;

- за КПКВК 2301070 «Підготовка і підвищення кваліфікації медичних та фармацевтичних, наукових та науково-педагогічних кадрів вищими навчальними закладами III і IV рівнів акредитації»;

- за КПКВК 2301170 «Діагностика і лікування захворювань із впровадженням експериментальних та нових медичних технологій у закладах охорони здоров`я науково-дослідних установ та вищих навчальних медичних закладах Міністерства охорони здоров`я України»;

- зобов`язання Міністерство охорони здоров`я України та виконувача обов`язків Міністра охорони здоров`я України Супрун Уляну Надію вчинити дії, а саме: затвердити кошториси Одеського національного медичного університету на 2019 рік, а саме:

- за КПКВК 2301020 «Дослідження, наукові і науково-технічні розробки, виконання робіт за державними цільовими програмами і державним замовленням, підготовка та підвищення кваліфікації наукових кадрів у сфері охорони здоров`я, фінансова підтримка розвитку наукової інфраструктури та об`єктів, що становлять національне надбання»;

- за КПКВК 2301070 «Підготовка і підвищення кваліфікації медичних та фармацевтичних, наукових та науково-педагогічних кадрів вищими навчальними закладами III і IV рівнів акредитації»;

- за КПКВК 2301170 «Діагностика і лікування захворювань із впровадженням експериментальних та нових медичних технологій у закладах охорони здоров`я науково-дослідних установ та вищих навчальних медичних закладах Міністерства охорони здоров`я України»;

- визнання протиправною бездіяльності Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області та Державної казначейської служби України щодо ненадання попередження Міністерству охорони здоров`я України про неналежне виконання бюджетного законодавства з вимогою щодо усунення порушення бюджетного законодавства, а саме: порушення Міністерством охорони здоров`я України порядку та термінів розгляду і затвердження кошторисів Одеського національного медичного університету на 2019 рік;

- зобов`язання Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області та Державну казначейську службу України вчинити дії, а саме: надати попередження Міністерству охорони здоров`я України про неналежне виконання бюджетного законодавства з вимогою щодо усунення порушення бюджетного законодавства, а саме: порушення Міністерством охорони здоров`я України порядку та термінів розгляду і затвердження кошторисів Одеського національного медичного університету на 2019 рік.

Ухвалою суду від 29.05.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням МОЗ України та в.о. Міністра охорони здоров`я України Супрун У. своїх обов`язків та незатвердження кошторисів ОНМУ на 2019 рік, а також неналежним виконанням ГУ ДКСУ в Одеській області та ДКСУ своїх прав та обов`язків щодо надання попередження МОЗ України про неналежне виконання бюджетного законодавства з вимогою щодо усунення порушення бюджетного законодавства.

10 червня 2019 року Державною казначейською службою України через канцелярію суду подано відзив на позов, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує повністю, оскільки станом на 10.06.2019р. позивач до ГУ ДКСУ в Одеській області не надав затверджені у встановленому законодавством порядку кошториси на 2019 рік по КПКВК 2301020, 2301070, 2301170.

18 червня 2019 року Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області через канцелярію суду подано відзив на позов, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує повністю, оскільки між ГУ ДКСУ в Одеській області та МОЗ України не укладено жодних договорів на розрахунково-касове обслуговування, у зв`язку з чим, до повноважень ГУ ДКСУ в Одеській області не належить право вимоги з дотримання установленого порядку казначейського обслуговування, ведення бухгалтерського обліку, складання звітності, надання попереджень про неналежне виконання бюджетного законодавства, а також складення протоколів про порушення бюджетного законодавства та порушувати питання щодо притягнення до відповідальності осіб винних у порушенні бюджетного законодавства, згідно із законом, зокрема Міністерство охорони здоров`я України.

Крім того, станом на 12.06.2019р. позивач до ГУ ДКСУ в Одеській області не надав затверджені у встановленому законодавством порядку кошториси на 2019 рік по КПКВК 2301020, 2301070, 2301170.

19 червня 2019 року МОЗ України через канцелярію суду подано відзив на позов, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Одеським національним медичним університетом за підписом ОСОБА_5. направлялись на затвердження до МОЗ України кошториси на 2019 рік, що підтверджується листами від 23 січня 2019 року № 01-05/29, від 28 січня 2019 року № 01-05/38, № 01-05/40, № 04-05/41, від 13 лютого 2019 року № 01-05/80, а саме:

- за КПКВК 2301020 «Дослідження, наукові і науково-технічні розробки, виконання робіт за державними цільовими програмами і державним замовленням, підготовка та підвищення кваліфікації наукових кадрів у сфері охорони здоров`я, фінансова підтримка розвитку наукової інфраструктури та об`єктів, що становлять національне надбання»;

- за КПКВК 2301070 «Підготовка і підвищення кваліфікації медичних та фармацевтичних, наукових та науково-педагогічних кадрів вищими навчальними закладами ІІІ і ІV рівнів акредитації»;

- за КПКВК 2301170 «Діагностика і лікування захворювань із впровадженням експериментальних та нових медичних технологій у закладах охорони здоров`я науково-дослідних установ та вищих навчальних медичних закладах Міністерства охорони здоров`я України» (далі - кошториси ОНМедУ на 2019 рік).

Листами від 23 січня 2019 року № 102-13/4318/1736 та від 08 лютого 2018 року № 02.1-21/9/3430 МОЗ України відмовлено у затвердженні кошторисів ОНМедУ на 2019 рік з підстав підписання документів неуповноваженою на те особою.

22 березня 2019 року ОНМедУ направив підписані проректором з науково-педагогічної роботи ОСОБА_4 кошториси ОНМедУ на 2019 рік, що підтверджується листом № 01-05/23.

МОЗ України повернуло проекти кошторисів ОНМедУ на 2019 рік без розгляду, що підтверджується листом МОЗ України № 10.2-13/5117/9413 від 08 квітня 2019 року.

У позовній заяві позивачем зазначено, що станом на дату подання позову кошториси ОНМедУ на 2019 рік не затверджені.

Позивач, вважаючи таку бездіяльність МОЗ України щодо незатвердження кошторисів ОНМедУ на 2019 рік та органів Казначейства щодо не усунення порушень МОЗ України бюджетного законодавства протиправною, а свої права на отримання бюджетних коштів, здійснення фінансово-господарської діяльності та розпорядження бюджетними коштами порушеним, звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 4 розділу І Статуту Одеського національного медичного університету, затвердженого Наказом МОЗ України від 18 серпня 2016 року № 863, Університет утворений у формі державної установи, що знаходиться в управлінні Міністерства охорони здоров`я України та працює на засадах неприбутковості.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Закону України «Про вищу освіту» фінансування державних закладів вищої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень.

Відповідно до п. 1 розділу VIII фінансування Університету здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, а також за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням програмно-цільового методу та принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів, зокрема, беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Згідно з п. 30 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України кошторис - основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов`язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Згідно з ч. 12 ст. 23 Бюджетного кодексу України усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 р. № 228, установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду, а вищим навчальним закладам та науковим установам, закладам охорони здоров`я також за наявності затверджених планів використання бюджетних коштів і помісячних планів використання бюджетних коштів.

Установи мають право брати бюджетні зобов`язання витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду, а вищі навчальні заклади та наукові установи, заклади охорони здоров`я також установлених затвердженими планами використання бюджетних коштів і помісячними планами використання бюджетних коштів.

Пунктом 3 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 р. № 228, передбачено, що установа незалежно від того, чи веде вона бухгалтерський облік самостійно, чи обслуговується централізованою бухгалтерією, для забезпечення своєї діяльності складає індивідуальні кошториси, плани асигнувань загального фонду бюджету, плани надання кредитів із загального фонду бюджету, плани спеціального фонду, зведення показників спеціального фонду кошторису за кожною виконуваною нею бюджетною програмою (функцією), а вищі навчальні заклади та наукові установи, заклади охорони здоров`я також індивідуальні плани використання бюджетних коштів та індивідуальні помісячні плани використання бюджетних коштів.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів) затверджує головний розпорядник бюджетних коштів.

Згідно з п. 1 розділу ІІІ Статуту ОНМедУ МОЗ України затверджує кошторис доходів та видатків.

Відповідно до п. 31 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 р. № 228, кошториси, плани асигнувань загального фонду бюджету, плани надання кредитів із загального фонду бюджету, плани спеціального фонду, помісячні плани використання бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів повинні бути затверджені протягом 30 календарних днів після затвердження розписів відповідних бюджетів.

Згідно з п. 20 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 р. № 228, обов`язковим є виконання вимоги щодо першочергового забезпечення бюджетними коштами видатків на оплату праці з нарахуваннями, виплату стипендії, а також на господарське утримання установ.

Аналізуючи викладені вище норми, суд дійшов до висновку про те, що кошторис ОНМедУ як державної установи затверджується на один календарний рік, який починається 1 січня та закінчується 31 грудня відповідного року.

МОЗ України є головним розпорядником бюджетних коштів, який зобов`язаний затвердити кошториси ОНМедУ на 2019 рік протягом 30 календарних днів після затвердження розписів відповідних бюджетів у 2019 році.

23.11.2018 року прийнято Закон України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», який набрав чинності 01.01.2019 року.

Додатком № 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено Розподіл видатків Державного бюджету України на 2019 рік за КПКВК:

- 2301020 «Дослідження, наукові і науково-технічні розробки, виконання робіт за державними цільовими програмами і державним замовленням, підготовка та підвищення кваліфікації наукових кадрів у сфері охорони здоров`я, фінансова підтримка розвитку наукової інфраструктури та об`єктів, що становлять національне надбання», загальна сума: 157 798, 8 грн.

- 2301070 «Підготовка і підвищення кваліфікації медичних та фармацевтичних, наукових та науково-педагогічних кадрів вищими навчальними закладами ІІІ і ІV рівнів акредитації», загальна сума: 5 280 157, 5 грн.

- 2301170 «Діагностика і лікування захворювань із впровадженням експериментальних та нових медичних технологій у закладах охорони здоров`я науково-дослідних установ та вищих навчальних медичних закладах Міністерства охорони здоров`я України» 1 569 827, 8 грн.

Розпис Державного бюджету України на 2019 рік затверджений Міністром фінансів України О. Маркаровою 21.12.2018 року.

З 21.01.2019 року органи Казначейства здійснювали операції з розрахунково-касового обслуговування розпорядників коштів бюджету тільки відповідно до затверджених та зареєстрованих у обліку відповідних органів Казначейства кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів), помісячних планів використання бюджетних коштів.

Судом встановлено, що позивачем направлялись кошториси ОНМедУ на 2019 рік на затвердження до МОЗ України.

Однак, МОЗ України повертало кошториси ОНМедУ на 2019 рік без розгляду. Тобто, МОЗ України не розглядало відповідні проекти кошторисів ОНМедУ на 2019 рік та не затвердило.

Підставою повернення без розгляду кошторисів ОНМедУ на 2019 рік позивачу МОЗ України вказувало підписання проектів кошторисів ОНМедУ на 2019 рік ОСОБА_5 , якого МОЗ України не уповноважувало виконувати обов`язки ректора ОНМедУ. Жодних інших підстав та причин повернення без розгляду кошторисів ОНМедУ на 2019 рік МОЗ України не вказувало.

МОЗ України не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які б свідчили про наявність інших підстав для повернення без розгляду кошторисів ОНМедУ на 2019 рік та їх незатвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Згідно з ч. 4 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Одеського національного медичного університету (ідентифікаційний код 02010801) в розділі «Прізвище, ім`я, по батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи» містяться наступні відомості: « ОСОБА_5 - керівник з 31.08.2018 (Т. В.О . ректора ОНМедУ, який має право здійснювати безпосереднє управління діяльністю ОНМедУ, а саме здійснювати повноваження, права та обов`язки, передбачені ст.34 ЗУ "Про вищу освіту" та п. 1 розділу VІ Статуту ОНМедУ);

СУХІН ЮРІЙ ВІТАЛІЙОВИЧ - підписант з 31.08.2018 (т.в.о. управління діяльності ОНМУ, здійснювати повноваження, права та обов`язки, передбачені ст. 34 ЗУ "Про вищу освіту" та п.1 розділу VІ Статуту ОНМУ, затвердженого Наказом МОЗ України від 18.08.2016 року №863)».

Порядок оскарження та скасування реєстраційних дій передбачений Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», відповідно до якого реєстраційні дії можуть бути скасовані на підставі рішення Міністерства юстиції України або суду.

В матеріалах справи відсутнє рішення Міністерства юстиції України або суду щодо скасування реєстраційної дії щодо внесення ОСОБА_5 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ОНМедУ, відомості щодо керівника ОНМедУ ОСОБА_5 не виключені з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та не скасовані.

Таким чином, судом встановлено, що МОЗ України не виконало свого обов`язку як головний розпорядник бюджетних коштів та не затвердило кошторисів ОНМедУ на 2019 рік, що свідчить про порушення відповідачем вимог ст. 22 Бюджетного кодексу України, п. 31 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 р. № 228, та ст. 29, 62, 71 Закону України «Про вищу освіту».

Позивач, який є національним закладом вищої освіти, має право на першочергове забезпечення бюджетними коштами видатків на оплату праці, виплату стипендії та на господарське утримання, а також на отримання на пріоритетних засадах передбачені державним бюджетом кошти, однак вказані права позивача порушені внаслідок протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

З системного аналізу ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити дії на користь позивача.

Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Верховний Суд України у рішенні від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість, у цій справі, відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд. Правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 березня 2018 року у справі № 276/322/17, від 11 вересня 2019 року у справі 819/570/18 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 522/6069/14-а.

Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Оскільки суд прийшов до висновку про протиправність залишення без розгляду МОЗ України кошторисів позивача на 2019 рік та їх не затвердження, наявні обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, що, є належним способом відновлення порушеного права Позивача.

З метою запобігання повторному порушенню прав позивача на отримання бюджетних коштів, на переконання суду, єдиним ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання Міністерства охорони здоров`я України затвердити кошториси ОНМедУ на 2019 рік.

Щодо протиправної бездіяльності ГУ ДКСУ в Одеській області та ДКСУ, то дані позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ГУ ДКСУ в Одеській області та ДКСУ було відомо про незатвердження МОЗ України кошторисів ОНМедУ на 2019 рік, тобто відомо про порушення МОЗ України Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 р. № 228. Однак, на думку позивача, Казначейство не вчинило жодних дій як орган контролю за дотриманням бюджетного законодавства, спрямованих на усунення порушень МОЗ України бюджетного законодавства або ж притягнення до відповідальності винних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ГУ ДКСУ в Одеській області та ДКСУ було відомо про порушення МОЗ України свого обов`язку щодо затвердження кошторисів державної установи, а тому неможливо встановити наявність протиправної бездіяльності з боку ГУ ДКСУ в Одеській області та ДКСУ.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Одеського національного медичного університету.

З урахуванням ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00грн. з бюджетних асигнувань Міністерства охорони здоров`я України.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов Одеського національного медичного університету (м. Одеса, 65082, пров. Валіховський, 2, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров`я України (01021, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 7, ) щодо незатвердження кошторисів Одеського національного медичного університету (м. Одеса, 65082, пров. Валіховський, 2, ) на 2019 рік, а саме:

- за КПКВК 2301020 «Дослідження, наукові і науково-технічні розробки, виконання робіт за державними цільовими програмами і державним замовленням, підготовка та підвищення кваліфікації наукових кадрів у сфері охорони здоров`я, фінансова підтримка розвитку наукової інфраструктури та об`єктів, що становлять національне надбання»;

- за КПКВК 2301070 «Підготовка і підвищення кваліфікації медичних та фармацевтичних, наукових та науково-педагогічних кадрів вищими навчальними закладами ІІІ і ІV рівнів акредитації»;

- за КПКВК 2301170 «Діагностика і лікування захворювань із впровадженням експериментальних та нових медичних технологій у закладах охорони здоров`я науково-дослідних установ та вищих навчальних медичних закладах Міністерства охорони здоров`я України».

3. Зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України (01021, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 7, ) вчинити дії, а саме: затвердити кошториси Одеського національного медичного університету (м. Одеса, 65082, пров. Валіховський, 2, ) на 2019 рік, а саме:

- за КПКВК 2301020 «Дослідження, наукові і науково-технічні розробки, виконання робіт за державними цільовими програмами і державним замовленням, підготовка та підвищення кваліфікації наукових кадрів у сфері охорони здоров`я, фінансова підтримка розвитку наукової інфраструктури та об`єктів, що становлять національне надбання»;

- за КПКВК 2301070 «Підготовка і підвищення кваліфікації медичних та фармацевтичних, наукових та науково-педагогічних кадрів вищими навчальними закладами ІІІ і ІV рівнів акредитації»;

- за КПКВК 2301170 «Діагностика і лікування захворювань із впровадженням експериментальних та нових медичних технологій у закладах охорони здоров`я науково-дослідних установ та вищих навчальних медичних закладах Міністерства охорони здоров`я України».

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Присудити з бюджетних асигнувань Міністерства охорони здоров`я України (01021, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 7, ) на користь Одеського національного медичного університету (м. Одеса, 65082, пров. Валіховський, 2, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін