Справа № 200/6857/19-а
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 р. Справа№200/6857/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голуб В.А., при секретарі Мангуш З.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради Донецької області про визнання протиправними та скасування рішень від 21.08.2018 року та від 21.01.2019 року, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради Донецької області про визнання протиправними та скасування рішень від 21.08.2018 року та від 21.01.2019 року, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 06.07.2018 року вона звернулася до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради Донецької області із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг. У заяві просила про призначення допомоги на дітей одиноким матерям, допомоги при народженні дитини та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Натомість, ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини у зв`язку з тим, що позивачка не знаходилась за фактичним місцем проживання. В подальшому, ОСОБА_1 звернулась до відповідача із повторною заявою 26.12.2018 року. Однак їй знов було відмовлено через пропущення дванадцятимісячного строку звернення. Вважаючи протиправними дії відповідача, ОСОБА_1 просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради Донецької області у формі повідомлення від 21.08.2018 року, якою їй відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини, допомоги на дітей одиноким матерям, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, а також рішення відповідача у формі повідомлення про надання (відмову) соціальної допомоги від 21.01.2019 року, якою ОСОБА_1 повторно відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини. Крім того, позивачка просить суд зобов`язати Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради Донецької області прийняти рішення про призначення (надання) ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини на підставі поданої заяви від 06.07.2018 року.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що після звернення 06.07.2018 року ОСОБА_1 до управління із заявою про призначення соціальної допомоги при народженні дитини, допомоги на дітей одиноким матерям та допомоги малозабезпеченим сім`ям, було проведено перевірку за місцем фактичного проживання/перебування. Позивачки та її дітей за фактичним місцем проживання не виявилось, факт проживання підтверджено не було, про що складено акт матеріально-побутових умов від 03.08.2018 року № 15648. За результатами розгляду справи комісією було винесено рішення від 10.08.2018 року про відмову у призначенні (відновленні) соціальних виплат з причини відсутності за фактичним місцем проживання (перебування). Водночас, на повторне звернення ОСОБА_1 їй знову було відмовлено у призначенні допомоги, через пропущення 12 місячного строку звернення до управління. Таким чином, на думку відповідача, у поданому до суду позові відсутні будь-які докази та належні обґрунтування на підтвердження того, що відповідач порушив права чи інтереси позивача. З огляду на вказане, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03.06.2019 року клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, - задоволено частково. Відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення рішення в адміністративній справі. Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради Донецької області про визнання протиправними та скасування рішень від 21.08.2018 року та від 21.01.2019 року, зобов`язання вчинити певні дії, - залишено без руху. Надано ОСОБА_1 - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду: копії додатків до позовної заяви, засвідчені відповідно до вимог чинного законодавства, а також належним чином оформленої позовної заяви.

Ухвалою суду від 24.06.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради Донецької області про визнання протиправними та скасування рішень від 21.08.2018 року та від 21.01.2019 року, зобов`язання вчинити певні дії та відкрито провадження по справі №200/6857/19-а. Розгляд адміністративної справи № 200/6857/19-а визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання по справі на 24.07.2019 року о 15 год. 00 хв. Pозгляд справи № 200/6857/19-а за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради Донецької області про визнання протиправними та скасування рішень від 21.08.2018 року та від 21.01.2019 року, зобов`язання вчинити певні дії відкладено з 24.07.2019 року на 21.08.2019 року о 10-00 год. у зв`язку з неявкою сторін по справі.

Ухвалою суду від 21.08.2019 року закрито підготовче провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради Донецької області про визнання протиправними та скасування рішень від 21.08.2018 року та від 21.01.2019 року, зобов`язання вчинити певні дії. Призначено судовий розгляд по суті на 13 годину 15 хвилин 18.09.2019 року.

Позивачка у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи, надав клопотання про розгляд справи без участі представника.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила сина - ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачка народила доньку - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 18.01.2018 року, виданого Добропільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 9-10).

З матеріалів справи встановлено, що позивачка 06.07.2018 року звернулась до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради з заявою про призначення допомоги при народженні, допомоги на дітей одиноким матерям на доньку та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

На засіданні комісії 10.08.2018 року з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам ухвалено відмовити у призначенні (відновленні) соціальних виплат у зв`язку з відсутністю позивачки за фактичним місцем проживання (перебування) (а.с.13).

Рішенням відповідача ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні допомоги відповідно до її заяви від 06.07.2019 року, про що свідчить повідомлення від 21.08.2018 року (а.с.12).

На повторне звернення ОСОБА_1 до управління їй також було відмовлено у призначенні допомоги через пропуск нею 12 місячного строку після народження дитини, що відображено у повідомленні від 21.01.2019 року (а.с.11).

Не погодившись з діями відповідача щодо відмови в призначенні державної допомоги при народженні дитини, державної допомоги на дітей одиноким матерям, та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі по тексту - Закон № 2811), Законом України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ (далі по тексту - Закон № 2402). Закон України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" від 1 червня 2000 року N 1768-III (далі по тексту - Закон № 1768).

Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Згідно статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Закон України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Так, згідно з частиною 1 статті 1 Закон України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 2, 5 частиною 1 статті 3 Закону 2811 видами державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини та допомога на дітей одиноким матерям. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною (стаття 4 Закону 2811).

Право, умови, розмір допомоги при народженні дитини визначено розділом ІІІ Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми"

Статтею 10 Закону № 2811 визначено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Статтею 11 Закону № 2811 допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини.

Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.

Даний перелік документів є вичерпним.

Орган праці та соціального захисту населення за місцем проживання одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, має право отримувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій відомості, необхідні для призначення допомоги при народженні дитини.

Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; у разі виникнення інших обставин.

Статтею 12 Закону 2811 передбачено, що допомога при народженні дитини призначається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Право, умови, розмір, підстави припинення (зупинення) допомоги на дітей одиноким матерія визначено розділом V-A Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми"

Статтею 18-1 Закону 2811 визначено, що право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами і в установленому законодавством порядку, відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Статтею 18-2 Закону передбачено, що допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документа про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку.

Допомога на дітей одиноким матерям призначається незалежно від одержання на дітей інших видів допомоги, передбачених цим Законом.

Згідно статті 18-3 Закону 2811 допомога на дітей одиноким матерям, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, а також вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Статтею 18-4 Закону 2811 передбачено, що виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; позбавлення отримувача допомоги волі за вироком суду; скасування рішення про усиновлення дитини або визнання його недійсним; реєстрації дитиною шлюбу до досягнення нею 18-річного віку; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності у випадках, передбачених законом; смерті дитини; смерті отримувача допомоги. Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) призупиняється у разі: тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового працевлаштування дитини. У разі припинення дії обставин, передбачених частиною другою цієї статті, виплата допомоги поновлюється за письмовою заявою отримувача допомоги до органу, який призначає допомогу, з місяця, що настає за місяцем, в якому припинилася дія зазначених обставин.

Припинення або призупинення виплати допомоги здійснюється на підставі відомостей про обставини, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, з місяця, що настає за місяцем, в якому було виявлено зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Вказані норми Закону 2811 кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року, який затверджено на виконання статті 1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми".

Закон України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям.

Статтею 1 Закону визначено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Сім`я - це особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа.

Малозабезпечена сім`я це сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.

Прожитковий мінімум для сім`ї є визначена для кожної сім`ї залежно від її складу сума прожиткових мінімумів, розрахованих та затверджених відповідно до Закону України "Про прожитковий мінімум" для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення

Право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім`ї, які постійно проживають на території України, що передбачено ст. 3 Закону 1768.

Статтею 4 Закону 1768 визначено, що заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації.

У заяві дається згода сім`ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону.

До заяви про надання державної соціальної допомоги додаються:

документ, що посвідчує особу;

довідка про склад сім`ї. До складу сім`ї включаються чоловік, дружина; рідні, усиновлені діти цих осіб віком до вісімнадцяти років, а також діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації до досягнення двадцяти трьох років і які не мають власних сімей; неодружені повнолітні діти, які визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II груп або особами з інвалідністю I групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв`язку з відсутністю власних доходів; особа, яка проживає разом з одинокою особою з інвалідністю I групи і здійснює догляд за нею; жінка та чоловік, які проживають однією сім`єю, не перебувають у шлюбі, але мають спільних дітей. При цьому до складу сім`ї включаються незалежно від місця проживання (перебування) або реєстрації діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації до досягнення двадцяти трьох років і не мають власних сімей. До складу сім`ї не включаються особи, які перебувають на повному державному утриманні;

декларація про доходи та майно осіб, які входять до складу сім`ї (в декларацію не включаються державна соціальна допомога, призначена відповідно до цього Закону; нарахована субсидія за спожиті житлово-комунальні послуги; сплачені членами сім`ї аліменти, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, на час її проведення);

довідка про наявність та розмір земельної частки (паю);

довідка встановленої форми про безпосередню участь особи в антитерористичній операції.

Форми заяви, довідки про склад сім`ї, декларації про доходи та майно встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Місцеві державні адміністрації для мети цього Закону мають право користуватися всіма офіційними джерелами інформації, в тому числі й інформацією органів доходів і зборів.

Державна соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи.

Рішення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її наданні приймається місцевою державною адміністрацією протягом десяти календарних днів і наступного після його прийняття дня надсилається уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги має бути вмотивованим і містити роз`яснення порядку його оскарження.

Порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Державна соціальна допомога призначається на шість місяців (ст. 6 Закону 1768).

Вказані норми Закону 1768 кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 р. N 250, який затверджено на виконання статті 4 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми".

Як встановлено судом, відповідач відмовив позивачці у призначенні допомоги при народженні дитини, державної допомоги на дітей одиноким матерям, та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, на підставі протоколу засідання комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 32 з причини відсутності її за фактичним місцем проживання.

Водночас, суд зазначає, що Законами України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" та "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" такої підстави для відмови у призначенні допомоги при народженні дитини, допомоги на дітей одиноким матерям, та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, не передбачено. Також суд звертає увагу, що відповідач має право відмовити у призначенні державної допомоги, відповідно до вимог закону. Рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги має бути вмотивованим і містити роз`яснення порядку його оскарження.

Стосовно посилання на не підтвердження факту проживання/перебування позивача, суд зазначає, що реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України від 11.12.2003 № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 № 1382-IV (далі по тексту - Закон № 1382), не може позбавляти позивача права на отримання державної соціальної допомоги. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону № 1382-IV, реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідачем у справі не надано відомостей, що ОСОБА_1 отримала таку допомогу в іншому органі соціального захисту населення на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що рішення відповідача, яке викладено у повідомленні від 21.08.2018 року та яким відмовлено в призначенні допомоги за заявою від 06.07.2018 року прийнято необґрунтовано, без зазначення підстав відмови з посиланням на норму закону, щодо кожного виду соціальної допомоги та без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, тому зазначене рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо заявлених позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача у формі повідомлення про надання (відмову) соціальної допомоги від 21.01.2019 року та зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення (надання) державної допомоги при народженні дитини на підставі поданої заяви від 06.07.2018 року, суд зазначає наступне.

Позивач та її дитина як громадяни України мають право на соціальний захист від держави, а соціальний захист - це комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на захист добробуту кожного члена суспільства. Забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, держава зобов`язується забезпечити дитині захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Позивач, в сім`ї якої народилася дитина, має право на державну допомогу, яка надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною, зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями свідоцтва про народження дитини та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, та довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Позивач виховує дитину та виконує батьківські обов`язки, що не заперечується відповідачем.

Суд звертає увагу на те, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Отже, допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

Суд критично ставиться до посилання відповідача на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 № 365, оскільки зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, а саме Законом № 2811-XII.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 226/318/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Окрім того, суд зазначає, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.06.2017 року № 826/12123/16 (залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 4 липня 2018 року) положення пунктів 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 та абз. 10 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 5 листопада 2014 р. № 637 визнано нечинними, оскільки останні не відповідають правовим актам вищої юридичної сили.

Таким чином, враховуючи встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, обставини щодо не відповідності положення пунктів 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 правовим актам вищої юридичної сили, суд не приймає посилання представника відповідача на вказані нормативно-правові акти.

Крім того суд зазначає, що вперше позивачка звернулась до відповідача з заявою про призначення допомоги при народженні дитини в межах встановленого строку на звернення з такою заявою, не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи необхідність захисту інтересів малолітньої дитини, суд дійшов висновку, про необхідність задоволення позовних вимог в частині зобов`язання прийняти рішення про призначення допомоги при народженні дитини.

Поряд з цим, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 звернулася до відповідача для призначення допомоги при народженні дитини після спливу встановленого Законом строку з дня народження дитини, оскільки позивач вперше звернулась до Управління праці та соціального захисту в строк, встановлений Законом. Тобто, позивачем не було порушено зазначений строк.

А тому, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення відповідача у формі повідомлення про надання (відмову) соціальної допомоги від 21.01.2019 року, якою ОСОБА_1 повторно відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини та зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 на підставі її заяви від 06.07.2018 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03.06.2019 року позивачу відстрочена сплата судового збору до ухвалення судового рішення по справі, у зв`язку із незадовільним майновим станом позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру встановлюється ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб становить 1921, 00 грн.

Таким чином, зважаючи на те, що ухвалою суду від 03.06.2019 року позивачу була відстрочена сплата судового збору до ухвалення рішення у справі та задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення судового збору з відповідача у розмірі 768, 40 грн. на користь Державного бюджету України, як того вимагає ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Згідно з ч. 3 ст. 243 КАС України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради Донецької області (, 85000, Донецька обл., місто Добропілля, проспект Шевченка, будинок 15) про визнання протиправними та скасування рішень від 21.08.2018 року та від 21.01.2019 року, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради Донецької області у формі повідомлення від 21.08.2018 року, якою ОСОБА_1 відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини, допомоги на дітей одиноким матерям, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради Донецької області у формі повідомлення від 21.01.2019 року, якою ОСОБА_1 відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради Донецької області прийняти рішення про призначення допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 на підставі її заяви від 06.07.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради Донецької області на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 768, 40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Повний текст рішення складено 27.09.2019.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб