Справа № 200/9982/19-а
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 р. Справа№200/9982/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Куденкова К.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними і скасування вимог про сплату боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - відповідач, ГУ ДФС), в якому просить: - визнати протиправними і скасувати вимоги № Ф-102689-43 від 08.11.2018; № Ф-102689-43 від 05.02.2019; № Ф-102689-43 від 11.03.2019 року.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 посилається на те, що він є фізичною особою - підприємцем і адвокатом. Також він є пенсіонером, а договір про добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування - не укладався.

ГУ ДФС надало відзив на адміністративний позов, яким просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відповідно до облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість позивача станом на 31.10.2018 становила 8374,70 грн., а станом на 28.02.2019 становила 9024,61 грн. На підстави цих відомостей відповідачем і було сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-102689-43 від 08.11.2018 та № Ф-102689-43 від 11.03.2019 року.

Ухвалою суду від 15.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, витребувано у відповідача докази.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені обставини, дійшов наступних висновків.

Згідно з копією паспорта громадянина України НОМЕР_1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 920 від 02.04.2002. Також позивач з 1996 року є пенсіонером за вислугою років, що підтверджується відповідним посвідченням №21531.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) є фізичною особою-підприємцем з основним видом діяльності - адвокатська діяльність та знаходиться на обліку в ГУ ДФС (Костянтинівське - Дружківське управління), що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, безоплатний доступ до яких забезпечується на підставі Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 10.06.2016 № 1657/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 червня 2016 за № 839/28969, а також копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В02 №496772 від 26.06.2009.

ГУ ДФС (ідентифікаційний код органу: 39406028) знаходиться за адресою: 87526, Донецька область , місто Маріуполь , вулиця 130-ї Таганрозької дивізії , будинок 114 , про що зазначено у відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (безоплатний пошук).

8 листопада 2018 року ГУ ДФС складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-102689-43, за якою позивач має сплатити 8821,52 грн. боргу з єдиного внеску. Вимога складена станом на 31.10.2018 на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

5 лютого 2019 року ГУ ДФС складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-102689-43, за якою позивач має сплатити 8374,70 грн. боргу з єдиного внеску. Вимога складена станом на 31.01.2019 на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

11 березня 2019 року ГУ ДФС складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-102689-43, за якою позивач має сплатити 9024,61 грн. боргу з єдиного внеску. Вимога складена станом на 28.02.2019 на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Оскаржувані вимоги складені щодо позивача без зазначення його статусу фізичної особи-підприємця.

У наданій відповідачем роздруківці з інтегрованої картки платника - позивача з єдиного внеску зазначено, що ОСОБА_1 має борг з єдиного внеску в розмірі 8821,52 грн. станом на 31.10.2018; у розмірі 8374,70 грн. станом на 31.01.2019; і в розмірі станом 9024,61 грн. на 28.02.2019.

З наведеної роздруківки випливає, що заборгованість з єдиного внеску у позивача виникла у квітні 2018 року та в наступному частково погашалася.

Рішенням ГУ ДФС № 23372/10/05-99-10-01-09 від 21.03.2019 залишена без розгляду скарга позивача на вимогу № Ф-102689-43 від 05.02.2019.

Рішенням ГУ ДФС № 40331/10/05-99-10-01-09 від 21.05.2019 залишена без розгляду скарга позивача на вимогу № Ф-102689-43 від 11.03.2019 року.

Рішенням ГУ ДФС № № 35191/10/05-99-10-01-09 від 02.05.2019 залишена без розгляду скарга позивача на вимогу № Ф-102689-43 від 05.02.2019.

Рішенням ГУ ДФС № 26910/6/99-99-11-05-02-25 від 12.06.2019 залишена без розгляду скарга позивача на вимогу № Ф-102689-43 від 05.02.2019.

Рішенням ГУ ДФС № 31428/6/99-99-11-05-02-25 від 08.07.2019 залишена без розгляду скарга позивача на вимогу № Ф-102689-43 від 11.03.2019 року.

Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності формування ГУ ДФС вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску платнику.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону встановлено, що платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності;

При цьому, ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI передбачено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Судом встановлено, що позивача зареєстровано фізичною особою-підприємцем з основним видом діяльності - адвокатська діяльність, він досяг віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і отримує пенсію. Також позивач вказує, що він не укладав договір на добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач має законні підстави вважати, що він звільняються від сплати за себе єдиного внеску.

Законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Аналіз зазначених приписів свідчить про те, що Закон № 2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Позивач є платником єдиного внеску - фізичною особою-підприємцем, тобто є платником єдиного внеску в розумінні пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI.

Суд вважає, що відповідачем не наведено жодного обґрунтування необхідності застосування про позивача більш обтяжливого правового регулювання ніж те, на яке має законні сподівання ОСОБА_1 .

Також перевіряючи спірні вимоги згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 1 та п. 12 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Приписами абзацу третього ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону визначено, що недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Законом України від 02.09.2014 №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набрав чинності 15.10.2014, у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 (у наступному 9-4) такого змісту:

"9-3. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".

Частиною першою ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014р. №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Дружківка і м. Маріуполь Донецької області.

Дію вказаного Розпорядження зупинена Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014.

Вказані розпорядження втратили чинність згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Також цим розпорядженням до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Дружківка і м. Маріуполь Донецької області.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин, позивач був платником єдиного внеску, визначений статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», та який перебував на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Пунктом 28 розділу І Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2016р., виключено підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», але положення пп.8 п.4 ст.11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а зміни безпосередньо до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо виключення (або викладення в новій редакції тощо) п.9-4 розділу VIII цього Закону - не були внесені.

Тобто, положення пп.8 п.4 ст.11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» після набрання ними чинності стали невід`ємною складовою Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а сам пп.8 п.4 ст.11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» вичерпав свою функцію. Аналогічний підхід застосовано Конституційним Судом України в ухвалі від 05.02.2008 у справа №2-1/2008.

Оскільки на момент прийняття спірних вимог п.9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI не був скасований та зміни до нього не були внесені, він продовжував свою дію.

Отже, у ГУ ДФС були відсутні правові підстави для формування та направлення позивачу спірної вимоги оскільки, позивач був звільнений від обов`язків платника єдиного внеску щодо своєчасного нарахування та його своєчасної сплати, а орган доходів і зборів позбавлений можливості застосовувати заходи впливу та стягнення до такого платника в період його звільнення від виконання обов`язків, встановлених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464.

Зазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які наведені в постанові від 18.06.2019 у справі №826/9602/16.

Крім того Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.11.2018 у справі № 812/292/18 (Пз/9901/22/18) дійшла висновку, що факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, є підставою для незастосування до таких платників заходів впливу та стягнення за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в силу прямої дії норми Закону № 2464-VI, яка забороняє притягнення до відповідальності за невиконання обов`язків платника єдиного внеску.

Статтею 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Указом Президента України від 30 квітня 2018 року № 116/2018 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року "Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях".

Проте на момент формування спірних вимог не оприлюднено Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Тому відсутні підстави вважати наявним чинний Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Отже, на момент формування оскаржуваної вимоги на спірні правовідносини розповсюджувалися приписи п. 9-4 розділу VIII Закону №2464-VI.

Враховуючі наведене, суд дійшов висновку про протиправність спірних вимог та наявність підстав для їх скасування.

Відповідно до квитанції № 34 від 07.08.2019 позивачем сплачено 802,10 грн. судового збору за подання позову.

Частиною 1 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову: майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2019 року установлено в розмірі 1921 гривень, про що зазначено в ст. 7 Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік".

Отже, стягненню на користь позивача підлягає 768,40 грн. понесених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Зайво сплачена сума коштів у розмірі 33,70 грн. є внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, яка може бути повернута за клопотанням позивача.

Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 255, 263, 295, 371, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Донецькій області (ідентифікаційний код: 39406028, 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114) про визнання протиправними і скасування вимог про сплату боргу - задовольнити повністю.

Визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу № Ф-102689-43 від 8 листопада 2018 року.

Визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу № Ф-102689-43 від 5 лютого 2019 року.

Визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу № Ф-102689-43 від 11 березня 2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області суму судових витрат у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Повне рішення суду складено 1 жовтня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.О. Куденков