Справа № 160/8986/18
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2019 року Справа № 160/8986/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
28 листопада 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
Ухвалою суду від 30.11.2018 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до розгляду на 17.12.2018 року на 10:30 год.
В судовому засіданні 17.12.2018 року було оголошено перерву до 09.01.2019 року до 11:15 год., яке у зв`язку з відпусткою головуючого судді було знято з розгляду та призначено на 14.01.2019 року о 11:20 год.
В судовому засіданні 14.01.2019 року було оголошено перерву до 12:00 год. 30.01.2019 року.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відрядженні, адміністративна справа була знята з розгляду та призначена до розгляду на 08.02.2019 року на 11:30 год.
У судовому засіданні 08.02.2019 року оголошено перерву до 18.02.2019 року до 11 год. 45 хв.
18 лютого 2019 року від представника позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження, яке представник відповідача підтримав, про що зазначив в даному клопотанні.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України).
Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).
З огляду на положення частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Розглянувши подані документи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.
В ході перевірки контролюючий орган дійшов до висновку щодо порушення ФОП ОСОБА_1 :
- п. 44.1, п. 44.3, п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України у результаті ненадання платником оригіналів документів чи їх копій за 2015-2017 рр., а саме відомостей про рух коштів на розрахунковим рахункам № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 ;
- п. 46.1 ст. 46, п.п. 47.1.3 п. 47.1 ст. 47, п. 51.1. ст. 51, абз. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України у вигляді не відображення платником в податкових розрахунках сум доходу за формою ДФ за I-й квартал 2015р., III-й квартал 2015р. - IV-й квартал 2017р. як доходу нарахованого і виплаченого фізичним особам-підприємцям за придбані ТМЦ та послуги за ознакою 157 (дохід виплачений самозайнятій особі);
- п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, у результаті чого платником визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2015-2017 р.р. в сумі 355 246, 64 грн., в тому числі: за 2015 рік в сумі 127 196, 28 грн., за 2016 рік в сумі 124 708, 96 грн., за 2017 рік в сумі 103 341, 40 грн.;
- абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464 від 08.07.2010 року, у результаті чого занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 281 772, 13 грн., в т.ч. за 2015 рік - 85 840, 13 грн., за 2016 рік - 93 951, 00 грн., за 2017 рік - 1 019 891,00 грн.;
- п. 163.1 ст. 163, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого платником визначено суму податкових зобов`язань з військового збору 2015-2017 р.р. в сумі 29 092, 92 грн., в т.ч. за 2015 рік - 10 088,72 грн., за 2016 рік - 10 392, 41 грн., 2017 рік - 8611,79 грн.;
- ФОП ОСОБА_1 надано роз`яснення щодо необхідності подання таблиці 3 додатка 6 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015р. за період 2015-2017 рр.;
- п.п.198.5 «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла в момент вчинення правопорушення), у результаті чого платником занижено податок на додану вартість за 2015-2017 р.р. в загальній сумі 224 507, 63 грн., в тому числі за грудень 2017р. на суму 224 507, 63 грн.;
- п.п.198.5 «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла в момент вчинення правопорушення), в результаті чого в результаті чого податковим органом встановлено завищення платником від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (21 рядок Декларації), в загальній сумі 209 287, 00 грн., в тому числі за грудень 2017 року - в сумі 209 287, 00 грн.
27 червня 2018 року на підставі акта перевірки Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області сформовано податкові повідомлення-рішення:
Вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі таких висновків спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд при винесенні рішення по справі виходить з наступного.
Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначений статтею 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755- VI (далі - ПК України).
Так, відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції з 01.01.2015 року) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу».
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Згідно з підпунктом «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, або скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
В силу приписів пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
Разом з тим, абзацом десятим пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Підпунктом 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу встановлено, що контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язана з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в ході проведення перевірки 10.04.2018 року ФОП ОСОБА_1 вручено письмовий запит стосовно надання первинних документів та пояснень, в тому числі залишків товарно-матеріальних цінностей (товарів) у ціновому та кількісному виразі на 01.01.2015 року, на 01.01.2016 року, на 01.01.2017 року, на 31.12.2017 року.
Позивач листом від 16.04.2018 року у відповідь на запит відповідача від 10.04.2018 року повідомив, що він не здійснював за власною ініціативою визначення залишків товарно-матеріальних цінностей (інвентаризації) станом на 01.01.2015 року та 31.12.2017 року.
У відповідь на запит Відповідача від 23.04.2018 року позивач листом від 24.04.2018 року повідомив про згоду на проведення (з урахуванням п. 21.3 ст. 21 Податкового кодексу України) інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки, посадовими особами ДФС України, що здійснюють планову виїзну перевірку діяльності, які будуть допущені для проведення такої інвентаризації в строки, встановлені для проведення перевірки.
Вказаний лист надісланий Головному управлінню ДФС у Дніпропетровської області рекомендованим поштовим відправленням 24.04.2018 року, що підтверджується чеком Укрпошти, а також вручено особисто Головному державному ревізору-інспектору відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб Пауку В.Ю. під розпис.
Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.
Тобто, для встановлення стану залишків ТМЦ та їх руху у господарській діяльності позивача у періоді, що перевірявся, посадові особі відповідача мали право вимагати від позивача проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей.
Відповідно до статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (пп. 16.1.2); сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (16.1.4); забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом (16.1.12).
Положеннями пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з абзацом 1 пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності (п. 44.6 статті 44 Податкового кодексу України).
Статтею 177 Податкового кодексу України регулюється оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.
За приписами пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді. Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Відповідно до пункту 2 Порядку № 481, книга ведеться за вибором платника податку в паперовому або електронному вигляді.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 481, самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: 1) у графі 1 зазначається дата запису; 2) у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг); 3) у графі 3 вказується сума повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) та/або повернутої передплати; 4) графа 4 розраховується як різниця між отриманим доходом від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності (графа 2) та сумою повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) (графа 3); 5) у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг; 6) у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня; 7) у графі 7 відображається сума витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці найманих осіб, понесені у звітному місяці; 8) у графі 8 відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв`язку, орендних та комунальних платежів тощо; 9) у графі 9 зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8).
Положеннями пункту 7 Порядку № 481 визначено, що фізичні особи - підприємці, зареєстровані як платники податку на додану вартість, не включають до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт та послуг).
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що фізичні особи - підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, зобов`язані вести облік товарних запасів в порядку, встановленому чинним законодавством. При цьому, форма Книги обліку доходів і витрат не передбачає ведення фізичною особою-підприємцем обліку залишків товарних запасів, матеріалів, сировини та відображення результатів такого обліку у книгах.
Таким чином, фізичні особи-підприємці, як суб`єкти здійснення господарської діяльності, не здійснюють облік залишків товарних запасів, матеріалів, сировини та не відображають їх у книгах обліку доходів (книгах обліку доходів та витрат) або інших носіях.
Матеріалами справи підтверджується, що перевірка діяльності позивача проводилась у термін з 10.04.2018 року по 23.04.2018 року, проте на підставі наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області термін проведення перевірки було продовжено на 5 робочих днів з 24.04.2018 року.
Між тим, суд звертає увагу на те, що зі змісту наданих відповідачем доказів не вбачається, що контролюючий орган, користуючись своїм правом, передбаченим пп. 20.1.9 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, здійснив інвентаризацію ТМЦ з 24.04.2018 року. Отже, відповідачем не доведено факту заниження податкових зобов`язань з ПДВ за рахунок податкових накладних ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА».
Разом з тим, не проведення інвентаризації під час проведення перевірки позивачем не оспорюється.
Проте, на думку суду, такі обставини не є беззаперечним підтвердженням встановлених перевіркою порушень, виходячи з такого.
Відповідно до пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування (абзац 4 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).
Тим же абзацом 4 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України в редакції з 21.12.2016 року визначено, що у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг зазначеного строку переривається на період зупинення їх реєстрації та відновлюється з дня припинення процедури зупинення їх реєстрації згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.
Жодного посилання на не підтвердження позивачем сум ПДВ, що включені до податкового кредиту позивачем, акт перевірки не містить.
За приписами абзацу п`ятого пункту 198.3 статті 198 ПК України, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Судом встановлено, що до основних видів економічної діяльності позивача (за КВЕД) належить:
77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів. н. в. і. у.;
82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н. в. і. у.;
46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням;
46.74 Оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткуванням і приладдям до нього;
47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний);
47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах;
47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах;
47.26 Роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах;
47.43 Роздрібна торгівля в спеціалізованих магазинах електронною апаратурою побутового призначення для приймання, запису, відтворення звуку й зображення;
47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах;
47.59 Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах;
47.75 Роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах;
52.10 Складське господарство;
56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування;
56.30 Обслуговування напоями;
63.99 Надання інших інформаційних послуг, н. в. і. у.;
68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
За даними перевірки господарської діяльності позивача, відповідач вказав такі види діяльності: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами - сума 1742,80 тис. грн.. (2015 рік - 565,0 тис. грн.; 2016 рік - 627,40 тис. грн.; 2017 рік -550,40 тис. грн.); надання власних нежитлових приміщень в оренду - сума 406,8 тис. грн. (2015 рік - 141,3 тис. грн.; 2016 рік - 165,2 тис. грн.; 2017 рік - 100,3 тис. грн.); інші -сума 18,2 тис. грн. (2015 рік - 6,5 тис. грн.; 2016 рік - 5,8 тис. грн.; 2017 рік - 5,9 тис. грн.).
- договором про постачання електричної енергії ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго» для споживачів Дніпропетровської області № 702 від 20.08.2008 року; актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін від 20.08.2008 року, в якому зазначено, що споживач електроенергії ФО-П
Кононенко М.Г. Магазин по вул. В. Усова, 47/1; актом розмежування балансової належності електромереж та експлуата ційної відповідальності сторін від 20.08.2008 року, в якому зазначено, що споживач електро енергії - ФОП ОСОБА_3 Г. Магазин «Лотос» м. Нікополь, вул. Довгалівська, 12/1»;
- договором про постачання електричної енергії ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго» для
споживачів Дніпропетровської області № 279 від 11.06.2012 року; актом № 46 про визначення приєднаної та узгодження дозволеної потужності Споживача ФО-П
ОСОБА_1 , в якому зазначено найменування об`єкту споживача: Магазин,
Місце розташування об`єкту Споживача - м. Нікополь вул. Електрометалургів, 32а.
В наданих позивачем платіжних дорученнях, квитанціях та чеках за 2015 - 2017 роки щодо оплати вартості електроенергії, в реквізиті «призначення платежу» на підставі рахунків ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО», зазначено по якому саме договору (№ 702 або № 279) про постачання електричної енергії здійснюється платіж, в тому числі ПДВ.
Також, в податкових накладних, виписаних з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, постачальником ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛ ЕНЕРГО» зазначені номера договорів (№ 702 або № 279), відповідно до яких постачалась активна електроенергія та реактивна електроенергія на об`єкти здійснення господарської діяльності.
Як визначено пунктом 198.2 статті 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Таким чином, формування позивачем податкового кредиту за 2015-2017 pоки за рахунок податкових накладних ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» відбувалось на підставі кожної конкретної податкової накладної з дотриманням вимог пункту 198.2 ст. 198 ПК України, що не запере чується відповідачем в акті перевірки.
Стосовно обґрунтованості висновків відповідача щодо використання придбаних у ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» товарно-матеріальних цінностей (тютюнові вироби, запальнички) в операціях, що не є господарською діяльністю, суд зазначає наступне.
В ході розгляду справи було встановлено, що такі висновки були зроблені відповідачем у зв`язку із не проведенням інвентаризації залишків товарно-матеріальних цінностей за 2015, 2016 та 2017 роки.
Між тим, суд зазначає, що формування податкового кредиту позивачем по взаємовідносинам з ТОВ «ТК Мегаполіс - Україна» та ТОВ «ТЕДІС Україна» за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року відбувалось на підставі податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, які було досліджені в ході перевірки.
Будь-яких зауважень щодо складання первинних бухгалтерських документів по взаємовідносинам з ТОВ «ТК Мегаполіс - Україна» та ТОВ «ТЕДІС Україна», відповідачем в акті перевірки не зазначено.
Також, суд зазначає, що оскільки у позивача, як фізичної особи - підприємця, згідно з нормами діючого законодавства відсутній обов`язок здійснювати інвентаризацію активів та зобов`язань, а відповідач, який був допущений до проведення інвентаризації 24.04.2018 року, не здійснив її проведення, твердження відповідача щодо використання товарно-матеріальних цінностей в операціях, що не є господарськими, є безпідставними.
За таких обставин, висновки контролюючого органу стосовно встановлення порушення абзацу 10 п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України щодо використання товарно-матеріальних цінностей в операціях з ТОВ «ТЕДІС Україна», що не є господарською діяльністю платника, у зв`язку із чим підлягає донарахуванню податок на додану вартість у розмірі 333596,76 грн., суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються встановленими в ході розгляду справи обставинами.
Щодо висновку контролюючого органу про необхідність зменшення від`ємного значення ПДВ за рахунок податкових накладних ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» та ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО», визначення платіжних зобов`язань з ПДВ, суд зазначає, що за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року ФОП ОСОБА_1 задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість рядок 10.1 Декларацій «Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) з податком на додану вартість на митній території України товарів/послуг та необоротних активів з метою їх використання виключно у межах господарської діяльності платника податку для здійснення, які підлягають оподаткуванню за основною ставкою та нульовою ставкою» у сумі 497598,00 грн.
На думку контролюючого органу, проведеною перевіркою показників за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року на підставі первинних документів та даних звітності з податку на додану вартість встановлено завищення задекларованих позивачем показників у рядку 16.1 декларацій «Від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного періоду, рядок 21 попереднього періоду». Таким чином, відповідно до акту перевірки відповідач встановив завищення від`ємного ПДВ за період з 01.07.2015 року по 31.12.2017 року на 333596,76 грн.
Разом з тим, відповідач, посилаючись в акті перевірки на невикористання ФОП ОСОБА_1 ПДВ в сумі 333596,76 грн. в податковому кредиті в період з 01.07.2015 року по 31.12.2015 року не зазначив доказів використання товарно-матеріальних цінностей в операціях, що не є господарською діяльністю позивача.
В розділі 2.6.2. «Податковий кредит» акту перевірки в таблиці 30 відповідачем зазначено дані щодо задекларованих та встановлених в ході перевірки сум податкового кредиту, сум ПДВ та їх відхилень за 2015, 2016 та 2017 роках.
Разом з тим, віднесення до податкового кредиту сум сплаченого ПДВ, в тому числі ПДВ в сумі 333596,76 грн., сплаченого позивачем при здійсненні операцій з придбання тютюнових виробів та запальничок, є його правом, що узгоджується з приписами, встановленим пунктом 198.1 Податкового кодексу України та абзацом 4 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України.
На підставі викладеного суд робить висновок, що припущення відповідача (в порушення абзацу 10 пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України) про використання позивачем товарно-матеріальних цінностей у вигляді тютюнових виробів і запальничок в операціях, що не є господарською діяльністю платника, на загальну суму ПДВ 333596,76 грн., не можуть бути підставою для збільшення зобов`язання з ПДВ в грудні 2017 року.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи те, що в ході розгляду справи відповідачем не було доведено правомірність винесення оскаржуваних рішень, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Розподіл судових витрат слід здійснити з урахуванням частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 9, 73-78, 90, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4899,22 грн. (чотири тисячі вісімсот дев`яносто дев`ять гривень двадцять дві копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева