Справа № 1.380.2019.003162
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.003162
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сакалоша В.М.,

секретаря судового засідання Курпіти П.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Прійми А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, Міністерства культури України, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватного підприємства «Будівельне агентство «Версаль»» про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Виконавчого комітету Львівської міської ради далі - Виконавчий комітет ЛМР, відповідач 1), Міністерства культури України (далі - Міністерство культури, відповідач 2) в якій позивач просив суд:

- зобов`язати виконавчий комітет Львівської міської ради виявити об`єкт культурної спадщини по вул. Личаківській, 37 у м. Львові ;

- визнати бездіяльність Міністерства культури України протиправною та зобов`язати внести будинок №37 по вулиці Личаківській у м. Львові до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, як пам`ятку місцевого значення;

- визнати бездіяльність виконавчого комітету Львівської міської ради протиправною та зобов`язати вжити дії щодо зупинення будівництва по вул. Личаківській, 37 у м. Львові .

Ухвалою судді від 27.06.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватне підприємство «Будівельне агентство «Версаль»» (далі - ПП «Будівельне агентство «Версаль»», третя особа).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в липні 2018 року за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 37 було, на думку позивача, незаконно зруйновано будинок який має історичну, архітектурну, мистецьку, наукову та художню цінність своєї автентичності, а також знаходиться в межах історичного ареалу м. Львова. Відповідно до рішення Виконавчого комітету ЛМР №1311 від 09.12.2005 «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови м. Львова » вул. Личаківська (в тому числі будинок № 37 ) знаходиться в межах історичного ареалу м. Львова.

Позивач зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства Міністерство культури є центральним органом виконавчої влади, до компетенції якого, зокрема, належить внесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. А подання щодо занесення об`єктів до такого реєстру подаються за місцем знаходження таких об`єктів органом виконавчої влади, відповідно до Порядку обліку об`єктів культурної спадщини затвердженого Наказом Міністерства культури №158 від 11.03.2013 органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органами охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або Українським товариством охорони пам`яток історії та культури та іншими громадськими організаціями, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини.

З викладених у позовній заяві підстав, позивач вважає за необхідне внести будинок №37 по вул. Личаківській у м. Львові до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, а будівельні роботи по реконструкції вищезазначеної будівлі - зупинити. Також позивач вказує, що уже звертався до органів державної влади та місцевого самоврядування з метою вирішення даного питання, проте таке вирішено не було.

Від третьої особи 22.07.2019 (вх. №25766) надійшли пояснення щодо позову. Вважає, що викладені у адміністративному позові доводи та обґрунтування не відповідають дійсним обставинам справи, не підтверджуються жодними доказами, суперечать нормам матеріального та процесуального права, а відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того третя особа зазначає, що відповідно до даних Державного реєстру нерухомих пам`яток України, будівля під літерою «А-2» по вулиці Личаківській, 37 у м. Львові ніколи не була та станом на сьогодні не внесена ані до Реєстру пам`яток місцевого значення, ані до Реєстру пам`яток національного значення. У поясненнях також вказано на те, що виходячи з норм чинного законодавства, виявленню об`єкта культурної спадщини обов`язково передує значна кількість процесів спрямованих на обстеження, історико-архівні та бібліографічні дослідження, визначення предмета охорони, тощо. Однак на сьогодні жодних з вище перелічених дій не вчинялось, а тому, на думку третьої особи, без попереднього дослідження та вивчення зобов`язання щодо виявлення об`єкта культурної спадщини є передчасним та неможливим.

Зараз, відповідно до вимог містобудівної та дозвільної документації в процесі проведення реконструкції, яка здійснюється ПП «Будівельне агенство «Версаль»», будівлю було частково демонтовано для подальшої відбудови згідно з вимогами та рекомендаціями Звіту по інженерно-технічному обстеженню будівлі, відтак, автентичність такої споруди не могла бути збережена у зв`язку з її аварійним та не придатним до використання станом. Зазначає, що реконструкція здійснюється третьою особою на підставі відповідної дозвільної документації у встановленому чинним законодавством порядку, що спростовує твердження позивача про незаконне та/або самовільне будівництво по вул . Личаківській , 37 у м. Львові .

Від Міністерства культури 23.07.2019 надійшов відзив на позовну заяву (вх. №2350ел.). Відповідач 2 на спростування позовних вимог зазначає, що станом на день подання відзиву до Міністерства культури, подання щодо занесення будівлі за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 37 до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією національного чи місцевого значення не надходило. Будівля до зазначеного реєстру не внесена та на обліку не перебувала, про що було повідомлено позивача, а також було за належністю надіслане звернення до Львівської обласної державної адміністрації. Відповідач 2 зазначає, що всіх вимоги законодавства щодо процедури внесення об`єктів до Реєстру нерухомих пам`яток України ним дотримано і підстави для визнання бездіяльності Міністерства культури протиправною відсутні.

Відповідач 1 подав до суду клопотання від 08.08.2019 (вх. №28568) у якому з посиланням на Рішення Львівської міської ради від 11.11.2016 №1031 яким затверджено Положення про управління охорони історичного середовища ЛМР, зазначає, що саме ним здійснюється підготовка пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Також вказує на те, що Виконавчий комітет ЛМР не наділений повноваженнями щодо виявлення об`єктів культурної спадщини тому просить замінити відповідача у справі на Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради.

Позивач скористався своїм правом на надання відповіді на відзив у якій зазначає наступне. Відповідачем 2, жодним чином не спростовані твердження позивача про те, Міністерство культури України є тим органом виконавчої влади, до компетенції якого належить занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток.

Протокольною ухвалою суду від 08.08.2019 частково задоволено клопотання відповідача 1, залучено до участі у справі у якості співвідповідача Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради (далі - Управління охорони історичного середовища ЛМР, відповідач 3).

Станом на день розгляду справи інших доказів по суті справи судом не одержано. У зв`язку з цим суд, керуючись ч. 6. ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), здійснює розгляд справи за наявними матеріалами.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник третьої особи з підстав викладених у поясненнях проти позову заперечив. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Інші учасники процесу, явку уповноважених представників у судовому засіданні не забезпечили. Були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про розгляд справи без участі відповідачів 2 та 3 чи про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач 1 просив розгляд справи проводити без участі представника.

Враховуючи вищевикладене, судом не виявлено підстав встановлених ст. 205, ст. 206 КАС України для відкладення розгляду справи.

Заслухавши доводи сторін, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ПП «Будівельне агентство «Версаль»» згідно договору оренди землі від 15.07.2014 зареєстрованого у Львівській міській раді за №Л-1914 надано право використовувати земельну ділянку, яка знаходиться у м . Львові на вул . Личаківській, 37 для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з офісними приміщеннями.

Рішенням Виконавчого комітету ЛМР №1089 від 24.11.2017 затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на реконструкцію ПП «Будівельне агентство «Версаль»» будівлі під літерою «А-2» під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на вул. Личаківській, 37.

На виконання даного рішення ПП «Будівельне агентство «Версаль»» замовлено та отримано Звіт про «Інженерно-технічне обстеження будівлі за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 37 » відповідно до висновку якого, технічний стан обстежуваної будівлі визначений, як аварійний, а сама будівля придатна до подальшої реконструкції за умови виконання заходів визначених у звіті.

14.12.2017 ПП «Будівельне агентство «Версаль»» повідомило Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові (далі - ІДАБК у м. Львові) про початок виконання підготовчих робіт. ІДАБК у м. Львові за результатами проведення заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт на підставі Наказу від 17.07.2018 №408-п та Направлення від 17.07.2018 №408-пп, складено Акт №1/408-ПП.

ІДАБК у м. Львові видано Дозвіл від 29.08.2018 №ЛВ61 на виконання реконструкції об`єкта будівництва розташованого на вул. Личаківській, 37 у м. Львові. Замовниками даного дозволу виступають ТзОВ «Авалон Дрім» та ПП «Будівельне агентство «Версаль»».

Рішенням Виконавчого комітету ЛМР №171 від 22.02.2019 внесено зміни у додатку до Рішення №1089 і встановлено гранично допустиму висотність будинків, будівель та споруд 25 метрів.

ОСОБА_1 не погоджуючись з проведенням будівельних робіт на вищевказаному об`єкті, звернувся із заявами від 12.12.2018 та 07.02.2019 до Міністра культури України, прокурора м. Львова, начальника поліції у Личаківському районі м. Львова, Львівської міської ради про порушення кримінального провадження по факту не взяття державними пам`яткоохоронними органами на облік та руйнації пам`ятки архітектури за адресою: вулиця Личаківська, 37 у м. Львові. Крім того вимагав від Міністерства культури відновлення будинку та взяття на облік всіх об`єктів культурної спадщини станом на 1940. Також висловив прохання до Львівської міської ради про надання висновку розгляду справи щодо взяття (чи не взяття) вказаного об`єкту на облік, як пам`ятки історії, культури, та архітектури надати висновок експертизи щодо дозволу на знесення будинку по вул. Личаківській, 37 у м. Львові .

22.12.2018 Львівська місцева прокуратура надала відповідь №19р-18 ОСОБА_1 про скерування його звернення за належністю відповідно до Законів України «Про звернення громадян», «Про регулювання містобудівної діяльності».

Міністерство культури у відповіді від 10.01.2019 №57/10-4/53-19 повідомило ОСОБА_1 , що будівля за вказаною ним адресою не занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією національного та місцевого значення та не перебувала на обліку відповідно до законодавства, яке діяло до набрання чинності Закону України «Про охорону культурної спадщини».

17.01.2019 Личаківський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області надав відповідь №490/3919 на звернення ОСОБА_1 від 26.12.2018 та 28.12.2018, у якій повідомив, що із звернень не вбачається жодних об`єктивних даних, які б, на думку позивача, свідчили про вчинення кримінального правопорушення, а тому відомості викладені у них не підлягають внесенню до ЄДРДС в порядку передбаченому ст. 214 КПК України.

ІДАБК у м. Львові 24.01.2019 надано ОСОБА_1 відповідь на його заяву від 12.12.2018 в частині законності будівництва за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 37 , яка скерована листом Львівської місцевої прокуратури, у якій зазначено, що ІДАБК у м. Львові було проведено перевірку об`єкта «Реконструкція будівлі під літерою «А-2» під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на вул. Личаківській, 37 у м. Львові » та не встановлено порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності. Також повідомлено, що з метою встановлення законності будівництва скеровано письмові запити у відповідні органи.

Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради, у свою чергу, у листі-відповіді від 04.03.2019 №2401-1302, проінформувало ОСОБА_1 , що розглянувши його звернення скероване за належністю, враховуючи вимоги Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та те, що Рішенням виконавчого комітету ЛМР затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на реконструкцію, а не на нове будівництво зі знесенням існуючого, управління не може надати висновок експертизи щодо дозволу на знесення.

Позивач не погоджуючись з бездіяльністю відповідачів щодо не виявлення об`єкту культурної спадщини по вул. Личаківській, 37 у м. Львові , не внесенні будівлі до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та вважаючи будівельні роботи, які проводяться на об`єкті не законними звернувся до суду з цим позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зобов`язаний перевірити дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини регулює Закон України "Про охорону культурної спадщини" (Закон №1805).

Відповідно до п. 6, п. 22 ч. 1 ст. 6 Закону №1805, до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить, зокрема, забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження, інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини про пошкодження, руйнування, загрозу або можливу загрозу пошкодження, руйнування пам`яток, що знаходяться на їх території.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №1805, культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону №1805, з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць вони заносяться до Списку історичних населених місць України.

Список історичних населених місць України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини затверджується Кабінетом Міністрів України.

Межі та режими використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідною науково-проектною документацією, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини або уповноваженими ним органами охорони культурної спадщини.

Так, відповідно до частини другою статті 5 Закону №1805 до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить, зокрема: 1) контроль за виконанням цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини; 2) реалізація державної політики з питань охорони культурної спадщини; 3) ведення Державного реєстру нерухомих пам`яток України, здійснення координації та контролю за паспортизацією нерухомих об`єктів культурної спадщини; 4) координація робіт з виявлення, дослідження та документування об`єктів культурної спадщини; 5) подання Кабінету Міністрів України пропозицій про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та про внесення змін до нього щодо пам`яток національного значення; 6) занесення об`єктів культурної спадщини місцевого значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесення змін до нього щодо пам`яток місцевого значення.

Водночас, частиною другою статті 6 Закону №1805 встановлено, що до повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить: 1) забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території; 2) подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, внесення змін до нього та про занесення відповідної території до Списку історичних населених місць України; 3) забезпечення юридичним і фізичним особам доступу до інформації, що міститься у витягах з Державного реєстру нерухомих пам`яток України, а також надання інформації щодо програм та проектів будь-яких змін у зонах охорони пам`яток та в історичних ареалах населених місць.

Порядок визначення категорій пам`яток для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України регламентовано постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1760 (в редакції постанови КМУ від 14.09.2016 №626) (далі - Порядок).

Зокрема, пунктом 1 вказаного Порядку передбачено, що об`єкти культурної спадщини заносяться до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за рішенням Кабінету Міністрів України (щодо об`єктів національного значення) та Міністерства культури (щодо об`єктів місцевого значення).

На кожний об`єкт культурної спадщини, що пропонується відповідним органом охорони культурної спадщини для занесення до Реєстру, складається облікова документація, яка підлягає постійному зберіганню в такому органі.

Занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру без облікової документації не допускається (пункт 2 Порядку).

Згідно з пунктом 3 Порядку облікова документація на об`єкти культурної спадщини, які відповідно до пункту 3 розділу Х Прикінцеві положення Закону №1805 визнаються пам`ятками, включає облікову картку або паспорт, коротку історичну довідку, акт технічного стану та матеріали фотофіксації сучасного стану.

Облікова документація на щойно виявлені об`єкти культурної спадщини включає облікову картку, коротку історичну довідку, акт технічного стану та матеріали фотофіксації сучасного стану. Пропозиції щодо включення щойно виявлених об`єктів культурної спадщини до Реєстру подаються не пізніше ніж протягом трьох років з дня їх включення до переліку об`єктів культурної спадщини.

Облікова документація, що передбачає виконання роботи з метою виявлення, дослідження, фіксації об`єкта культурної спадщини, визначення його антропологічної, археологічної, естетичної, етнографічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності, складається спеціально уповноваженими органами охорони культурної спадщини, до яких належать орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські, районні держадміністрації, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад (пункт 4 Порядку).

Порядок обліку об`єктів культурної спадщини затверджено наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 №158, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.04.2013 за №528/23060.

Зокрема, облік об`єктів культурної спадщини включає: виявлення, обстеження, дослідження, фотофіксацію об`єктів культурної спадщини, підготовку графічних матеріалів (у разі необхідності) та визначення предмета охорони культурної спадщини, складання переліків об`єктів культурної спадщини та облікової документації на ці об`єкти, підготовку подання Міністерству культури України та Кабінету Міністрів України для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (пункт 1.3. Порядку).

На виявлені об`єкти культурної спадщини складається облікова картка об`єкта культурної спадщини, коротка історична довідка, акт технічного стану об`єкта (пам`ятки) культурної спадщини за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку (пункт 2.3. Порядку).

Облікова картка об`єкта культурної спадщини, коротка історична довідка, акт технічного стану об`єкта (пам`ятки) культурної спадщини подаються за місцезнаходженням таких об`єктів на розгляд науково-методичної ради з питань охорони культурної спадщини органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, консультативних рад органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та наукової (вченої) ради установи, організації, діяльність якої пов`язана з охороною культурної спадщини, які оцінюють відповідність кожного об`єкта критеріям, зазначеним у пунктах 10 і 11 Порядку визначення категорій пам`яток для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1760 (пункт 3.1. Порядку).

Тобто, занесенню об`єкта культурної спадщини місцевого значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України передує певна робота спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини.

З викладених норм, вбачається, що Міністерство культури приймає рішення про внесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру виключно за умови дотримання усіх вище перелічених етапів та процедур за поданням відповідного територіального органу охорони культурної спадщини.

Відповідно до положення про Управління охорони історичного середовища ЛМР затвердженого Рішенням ЛМР №1031від 11.11.2016, саме на нього покладено обов`язок щодо організації та координації робіт, щодо виявлення, паспортизації та ведення обліку та інвентаризації пам`яток культурної спадщини, тобто до повноважень Виконавчого комітету ЛМР не входить здійснення обліку та виявлення об`єктів культурної спадщини.

Як вбачається з змісту п.2.2. Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, уповноважений орган розглядає питання про занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку за власною ініціативою або за зверненням фізичних, юридичних осіб або інших громадських формувань.

З матеріалів справи, встановлено, що уповноваженим органом було розглянуто звернення позивача. Скеровано його до Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування ЛМР, яке надало відповідь з якої, як і з Дозволу ІДАБК у м. Львові від 29.08.2018 №ЛВ61 вбачається, що будинок за адресою м. Львів, вул. Личаківська, 37 перебуває в процесі реконструкції, що крім того, додатково спростовує твердження позивача про самовільне знесення даної будівлі.

Отже, оскільки, відсутні докази того, що на розгляд Міністерства культури надходило подання відповідно до визначеної у законодавстві процедури, про внесення будівлі за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 37 до Реєстру, у відповідача 2 немає підстав на прийняття такого рішення.

Щодо вимоги позивача, про зобов`язання Виконавчого комітету ЛМР вжиття заходів, щодо зупинення будівництва за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 37, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів визначає Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI).

Частиною першою статті 41 Закону № 3038-VI визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Відповідно до статті 41 Закону № 3038-VI постановою Кабінету Міністрів України 23.05.2011 № 553 затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (далі - Порядок № 553). Цей Порядок визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями (далі - суб`єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Пунктом 5 Порядку № 553 визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Відповідно до Порядку № 533 у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт.

З вищевикладеного вбачається, що виключно приписом органів Державного архітектурно-будівельного контролю винесеним на підставі перевірки та виявлених в її ході порушень, а не рішенням Виконавчого комітету ЛМР може бути зупинено будівельні роботи.

Крім того, суд зазначає, що з наявного в матеріалах справи Акта №1/408-ПП складено ІДАБК, судом встановлено, що на об`єкті «Реконструкція будівлі під літерою «А-2» під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на вул. Личаківській,37» проводяться підготовчі роботи відповідно до проведеного інженерно-технічного обстеження - тобто порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності не встановлено. Зазначене свідчить про необґрунтованості вимоги позивача про зобов`язання Виконавчого комітету ЛМР вжиття заходів, щодо зупинення будівництва за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 37.

В процесі розгляду справи, крім іншого, судом з`ясовано з пояснень сторін що на об`єкті будівництва триває процес реконструкції відповідно до встановлених експертизою умов з демонтажем відповідних частин будівлі для подальшої відбудови. Тобто об`єкт фактично демонтований та перебуває в процесі подальшої реконструкції. Відповідно до Порядку № 452, об`єкти які пропонуються до внесення в Реєстр повинні зберегти свою автентичність (пам`ятка повинна значною мірою зберегти свою форму та матеріально технічну структуру, історичні культурні нашарування). Проте, як вбачається судом з вимог та рекомендацій Звіту, згідно якого здійснюється реконструкція, та висновку про її аварійний стан на момент проведення експертного дослідження, виникає сумнів, щодо можливості встановлення автентичності такої будівлі та можливості приведення її до первинного стану.

Також суд звертає увагу на вимоги Порядку №452, щодо ознак об`єкта, який визнається культурною спадщиною. До таких законодавець відносить: чи мав об`єкт вплив на розвиток культури певного населеного пункту чи регіону; пов`язаний з історичними подіями, віруваннями, життям і діяльністю людей, які зробили значний внесок у розвиток культури певного населеного пункту чи регіону; є культурною спадщиною національної меншини чи регіональної етнічної групи. У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні, будь-які належні та допустимі докази (експертні висновки, результати досліджень, тощо) з яких можна було б зробити висновок про приналежність будівлі на вул. Личаківській, 37 у місті Львові будь-якої з вище перелічених ознак.

При вирішенні спору суд бере до уваги також рішеннях по справах Клас та інші проти Німеччини, Фадєєва проти Росії, Єрузалем проти Австрії. Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Судом з наявних у матеріалах справи доказів не може бути встановлено, що на момент затвердження містобудівних умов та обмежень чи надання дозволу на виконання будівельних робіт у відповідача 3 були наявні підстави для виявлення об`єкта культурної спадщини за адресою: м. Львів, вул . Личаківська, 37 , а здійснення таких дій з власної ініціативи є виключною дискрецією Управління охорони історичного середовища ЛМР.

Крім того, суд зазначає, що бездіяльністю є певна форма поведінки особи, яка полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була вчинити відповідно до покладених на неї чинним законодавством України обов`язків.

Під час розгляду даної справи судом не встановлено фактів неналежного виконання чи не виконання Виконавчим комітетом ЛМР, Міністерством культури, Управління охорони історичного середовища ЛМР покладених на них відповідно до законодавства обов`язків у сфері охорони культурної спадщини. Зважаючи на це, заявлені вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідачів, зобов`язання виявити об`єкт культурної спадщини за адресою: м. Львів, вул . Личаківська, 37 та відповідно на підставі цього внести його до Реєстру є необґрунтованими та не доведеними належними та допустимими доказами, а отже задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Сторонами, суду не наведено інших доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов до висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Згідно з приписами ст. 139 КАС України, судовий збір розподілу не підлягає.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.09.2019.

Суддя В.М. Сакалош