Справа № 813/2837/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року№ 857/7908/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДФС у Львівській області (правонаступник Головне управління ДПС у Львівській області) на рішення Львівського окружного адміністративного суду 20 червня 2019 року у справі №813/2837/18 (суддя Москаль Р.М., рішення ухвалено о 12/48 год, м.Львів, повний текст складено 27 червня 2019 року) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовами до Дрогобицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ОДПІ) правонаступник Головне управління ДФС у Львівській області (далі - Головне управління, ДФС відповідно), які ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року у справі №813/3280/18 об`єднано в одне провадження із справою №813/2837/18, в яких, з урахуванням уточнення позовних вимог (т.1 а.с.234-246, т.2 а.с.210-212), просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ ОДПІ від 19.02.2018 №9-0 «Про поновлення на роботі» (далі - Наказ №9-0);

- стягнути з ОДПІ на його користь середній заробіток у зв`язку з затримкою виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року у справі №813/2634/16 (далі - Постанова) за період з 01.02.2017 по 20.06.2018 в сумі 73591,93 грн;

- зобов`язати ОДПІ відобразити в Звітах про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за лютий 2017 року - червень 2018 року суми нарахованої середньої заробітної плати ОСОБА_1 і суми нарахованого єдиного внеску виходячи з середнього заробітку за відповідні звітні місяці;

- визнати протиправними дії начальника ОДПІ Корж Р.Д. пов`язані з невиконанням ним Постанови про поновлення позивача на роботі в ОДПІ на посаді завідувача сектору інфраструктури (далі - Посада, Сектор відповідно), а саме щодо: неподання ним в Головне управління та ДФС клопотання (пояснювальної записки) щодо введення в штатний розпис ОДПІ Посади; видання ним Наказу № 9-0 про поновлення ОСОБА_1 в ОДПІ на Посаді за відсутності в штатному розписі ОДПІ Посади з посадовим окладом у розмірі 1723 грн на місяць та за відсутності Посади позаштатом; здійснення ним запису в трудовій книжці позивача щодо поновлення його на роботі на підставі судового рішення, та постановити окрему ухвалу.

Рішенням Львівського окружного адмністративного суду від 20 червня 2019 року позов задоволено частково. Стягнути з Головного управління на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 01.02.2017 до 20.06.2018 в сумі 73591,93 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Встановлено спосіб та порядок виконання рішення суду: при виплаті середнього заробітку за період з 01.02.2017 до 20.06.2018 Головне управління повинно нарахувати, утримати та сплатити передбачені законодавством загальнообов`язкові податки та збори, а також відобразити суми виплаченого доходу та сплачених податків та зборів у відповідних звітах (в т.ч. про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за відповідні періоди). Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 735,92 грн.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування Наказу №9-0, його оскаржив позивач, яке із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове рішення, яким цю позовну вимогу задовольнити.

В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального права та посилаючись на окремі обставини справи викладені в позові вказує, що спірний Наказ №9-0 не свідчить про виконання ОДПІ Постанови, поновлення на роботі носить суто декларативний характер, нівелює саму його суть, оскільки таке мало на меті захистити, порушене незаконним звільненням, право на працю, оплату праці та соціальний захист. ОДПІ не забезпечила позивача умовами праці, які він мав до незаконного звільнення, такий не виконував функції державного службовця, заробітну плату отримував не у законодавчо визначеному розмірі. Перебування особи на державній службі є можливим лише у разі зайняття посади, яка включена до штатного розпису державного органу, та визначення в штатному розписі розміру посадового окладу працівника. За змістом статті 24 Кодексу законів про працю України (далі - КзПП), статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII), і відповідно до пункту 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - постанова Пленуму) судове рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника вважається виконаним, якщо роботодавець видав наказ про поновлення працівника на роботі на посаді, яка передбачена штатним розписом або позаштатом та якій відповідає визначений в штатному розписі посадовий оклад, зробив відповідний запис в трудовій книжці працівника, ознайомив останнього з наказом та фактично допустив до роботи. Суд не звернув уваги на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №825/203/16.

Судове рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду оскаржено Головним управлінням, яке із вказівкою на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати таке рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального права стверджує, що відсутні підстави вважати, що з вини ОДПІ було затримано виконання рішення суду. Зміст Наказу №9-0 повністю відповідає резолютивній частині Постанови, а ОДПІ в межах своїх повноважень здійснено нормативно-регламентовані дії для забезпечення виконання такої. Середній заробіток за час затримки виконання рішення суду мав розраховуватися судом виходячи із середньоденної заробітної плати 90,68 грн, а відтак становить (344 робочі дні х 90,68 грн) 31193.92 грн.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача заперечує вимоги такої, вважає судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що фактично Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на Посаді виконано ОДПІ 21.06.2018. Таким чином період з 01.02.2017 по 20.06.2018 є періодом затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, за який, з врахуванням неодноразового щорічного (тричі) підвищення посадових окладів завідувача сектору, підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 73591,93 грн.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог цей суд вказав, що приймаючи Постанову судом констатовано відсутність у штатному розписі ОДПІ Сектору та поновлено позивача на Посаді. При цьому таке судове рішення не містить зобов`язання вводити в штатний розпис ОДПІ Посади. Роботодавець, враховуючи кваліфікаційно-освітній рівень та досвід роботи позивача, запропонував йому рівнозначну посаду - завідувача сектору фінансування бухгалтерського обліку та звітності головного бухгалтера ОДПІ (далі - Посада-1), з якою він погодився та на яку був переведений

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац шостий пункту дев`ять Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

За частинами першою, шостою та сьомою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму на суд покладено обов`язок охороняти конституційні права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом ОДПІ від 01.07.2016 №48-0 «Про звільнення» (далі - Наказ №48-0) ОСОБА_1 звільнено із займаної Посади згідно пункту четвертого частини першорї статті 83, пункту першого частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту першого статті 40 КЗпП (скорочення штатної чисельності) (т.2 а.с.122).

Постановою, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року, визнано протиправним та скасував Наказ №48-0, поновлено ОСОБА_1 в ОДПІ на Посаді з 02.07.2016. Постанову в частині поновлення на Посаді звернуто до негайного виконання (том 1 а.с.16-22).

16.02.2017 ОДПІ звернулась до Львівського окружного адміністративного суду із заявою про роз`яснення судового рішення. ОДПІ вважала Постанову незрозумілою з тих підстав, що наказом від 02.02.2016 №69 «Про введення в дію штатного розпису Дрогобицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області» введено в дію затверджений 18.01.2016 Головним управлінням штатний розпис ОДПІ на 2016 рік із штатною кількості 127 одиниць, в якому відсутні Сектор та Посада (т.1 а.с.220-225).

Львівський окружний адміністративний суд ухвалою від 29 червня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2017 року, відмовив у задоволенні такої заяви (т.1 ст.151-152).

22.02.2017 представник позивача ОСОБА_2 (далі - Представник) звернувся до ОДПІ з листом, в якому просив письмово повідомити позивача та його про дату прибуття в ОДПІ для виконання судового рішення (т.1 а.с.24).

07.03.2017 ОДПІ скерувала позивачу лист з проханням з`явитись в податкову інспекцію для поновлення на роботі. Це поштове відправлення не було вручено адресату та повернулось відправнику з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.2 а.с.55,56).

30.05.2017 Львівський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист №813/2634/16 на виконання Постанови (далі - Виконавчий лист; т.1 а.с.25).

На підставі заяви від 19.07.2017 про примусове виконання Виконавчого листа державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівськой області (далі - Відділ, Управління, Державний виконавець відповідно) 24.07.2017 прийняв постанову ВП №54338609 про відкриття виконавчого провадження, в якій зобов`язав боржника - ОДПІ виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (том 2 а.с.28, 44).

04.09.2017 ОДПІ скерувала у Відділ лист №3250/10/13-09-04-00, в якому повідомила Державного виконавця про вчинені дії щодо виконання Постанови. В листі зазначила, що: в телефонному режимі запропонувала позивачу з`явитись для поновлення на роботі, що було проігноровано; додатково скерувала лист з проханням повторно з`явитись для поновлення на роботі, цей лист повернувся адресату з відмітною «повернення за закінченням терміну зберігання» (том 2 а.с.52-53).

07.09.2017 ОДПІ на виконання Постанови видано наказ №86-0 «Про поновлення на роботі» (далі - Наказ №86-0). Відповідно до цього наказу: скасовано Наказ №48-0; поновлено з 02.07.2016 ОСОБА_1 на Посаді з посадовим окладом згідно штатного розпису в розмірі 1723 грн на місяць та підтверджено раніше присвоєне звання «інспектор податкової та митної служби І рангу» з надбавкою в розмірі 120 грн на місяць (том 2 а.с.126).

Копію цього наказу скеровано листом від 07.09.2017 №3268/13-09-04-00 у Відділ (том 2 а.с.46).

07.09.2017 позивач та його Представник прибули в ОДПІ з метою поновлення на роботі. Позивачу зачитано текст Наказу №86-0 та надано такий для ознайомлення. Позивач від ознайомлення та отримання цього наказу відмовився, копії трудової книжки для здійснення відповідного запису не надав, про що ОДПІ 07.09.2017 складено акт про відмову від підписання наказу (т.2 а.с.127). Представник на оригіналі цього наказу здійснив запис про те, що Посада в штатному розписі ОДПІ відсутня, тому рішення суду вважається невиконаним (т.2 а.с.126).

ОДПІ наказом від 07.09.2017 №88-0 враховуючи, що ОСОБА_1 не надав трудововї книжки та покинув інспекцію, прийнято рахувати Наказ №86-0 недійсним (т.2 а.с.121).

19.10.2017 Державний виконавець надіслав ОДПІ вимогу №13000, якою враховуючи Наказ №86-0 зобов`язав вжити заходів щодо внесення запису до трудової книжки стягувача про поновлення його на посаді відповідно до законодавства, а саме, здійснити виклик поновленого працівника для внесення запису (далі - Вимога №13000; т.2 а.с.69-70).

24.10.2017 ОДПІ скерувало ОСОБА_1 лист №3590/10/13-09-01-00-13 в якому на виконання Вимоги №13000 зобов`язало останнього з`явитись в ОДПІ 27.10.2017 (т.2 а.с.129).

06.11.2017 Державний виконавець надіслав ОСОБА_1 вимогу №13967 з`явитись в ОДПІ та надати трудову книжку для внесення відповідного запису про поновлення на посаді. Стягувача попереджено, що у випадку невиконання законних вимог державного виконавця такі будуть розцінені як перешкоджання проведенню виконавчих дій та зумовлять повернення виконавчого документа (далі - Вимога №13967; т.2 а.с.75-76).

На виконання Вимоги №13967 17.11.2017 позивач та Представник прибули до ОДПІ та склали акт, в якому засвідчили, що ОСОБА_1 запропоновано поновити на Посаді поза штатом, оскільки в штатному розписі ОДПІ відсутня Посада. Інших посад запропоновано не було (т.1 а.с.30).

17.11.2017 ОДПІ складено акт в якому зазначено, що ОСОБА_1 запропоновано поновитися на Посаді та на протязі двох місяців перевестися на вакантну посаду, однак такий від отриманих пропозицій відмовився (т.2 а.с.130).

20.11.2017 Представник скерував до Управління лист в якому повідомив, що на Вимогу №13967 із довірителем 17.11.2017 прибули в ОДПІ для поновлення на роботі. Однак, Посада в штатному розписі ОДПІ відсутня, джерело фінансування заробітної плати та інших виплат ОСОБА_1 начальник інспекції назвати відмовився, забезпечити позивача робочим місцем, посадовою інструкцією та надати йому можливість виконувати посадові обов`язки за Посадою не в змозі. За викладених обставин просив повідомити про цей факт правоохоронні органи, а також зобов`язати ОДПІ звернутись до Головного управління та ДФС про внесення змін в штатний розпис ОДПІ та включення до нього Посади (т.2 а.с.79).

Прокуратура Львівської області 12.02.2018 скерувала у Відділ вимогу № 17/1/1-196 вих.-18 про надання інформації щодо стану виконання Постанови. Вимога скерована у зв`язку із проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000048 від 06.02.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 382 Кримінального кодексу України за фактом умисного невиконання службовими особами ОДПІ рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на Посаді (т.2 а.с.83).

Листом від 19.02.2018 №1723 Відділ повідомив, що рішення суду залишається невиконаним через неможливість внесення відповідного запису у трудову книжку стягувача (т.2 а.с.84-85).

19.02.2018 ОДПІ на виконання Постанови та у відповідності до частини другої статті 65 Закону №1404-VIII видала Наказ №9-0, яким скасовано Наказ №48-0, поновлено з 02.07.2016 ОСОБА_1 на Посаді з посадовим окладом згідно штатного розпису в розмірі 1723 грн на місяць та підтверджено раніше присвоєне звання «інспектор податкової та митної служби І рангу» з надбавкою в розмірі 120 грн на місяць (т.2 а.с.120).

В цей же день ОДПІ скерувала позивачу лист №227/10/13-09-01-00-13 з проханням з`явитись для ознайомлення з Наказом №9-0 (т.2 а.с.125).

13.03.2018 позивач та Представник прибувши до ОДПІ склали акт про те, що начальник ОДПІ на роботі був відсутній у зв`язку з відрядженням у м.Львів, а відтак Постанову не виконав (т.1 а.с.31).

На скаргу Представника з приводу тривалого невиконання рішення суду, 25.05.2018 ДФС листом №7608/я/99-99-04-02-02-14 серед іншого повідомило, що: відповідно до Методичних рекомендацій щодо побудови організаційних структур територіальних органів ДФС, затверджених наказом ДФС від 11.01.2016 №17, якщо протягом року до організаційних структур необхідно внести зміни, керівником територіального органу надається відповідна пояснювальна записка та перелік змін до організаційної структури; питання подальшої професійної діяльності та дотримання вимог законодавства про працю не можуть вирішуватись без особистої участі позивача, у зв`язку з чим такому необхідно прибути до ОДПІ та надати трудову книжку для внесення відповідного запису (т.2 а.с.98-99).

11.06.2018 Представник адресував Державному виконавцю заяву, в якій зазначив, що Постанова не виконана, ОСОБА_1 не поновлений на роботі. Пояснив, що такий відмовляється надати трудову книжку через те, що Посада в штатному розписі ОДПІ відсутня, посадовий оклад розпорядчими документами податкового органу не встановлений. У зв`язку з цим вважає, що внесення запису в трудову книжку про поновлення його на посаді, яка відсутня в штатному розписі не може вважатися належним виконанням судового рішення і поновлення його на посаді. За викладених обставин просив невідкладно вжити передбачені Законом №1404-VIII заходи щодо виконання Постанови (т.2 а.с.96-97).

Відділ у відповідь на цю заяву листом від 13.06.2018 № 7575 повідомило, що рішення суду не виконується з причин невнесення запису у трудову книжку, яку не надає стягувач (т.2 а.с.93-95).

13.06.2018 Державний виконавець скерував позивачу попередження №7570 про повернення Виконавчого документа стягувачу, вимагав від нього з`явитись в ОДПІ та надати трудову книжку для внесення відповідного запису про поновлення на посаді (далі - Попередження; т.2 а.с.91-92).

21.06.2018 ОСОБА_1 прибув в ОДПІ та ознайомився з Наказом №9-0, а працівники кадрової служби здійснили відповідний запис в трудовій книжці позивача про поновлення його на Посаді (том 1 а.с.89 зворот, 90-92).

Цього ж дня, у зв`язку з реорганізацією ОДПІ шляхом приєднання до Головного управління, ОСОБА_1 попереджений про наступне вивільнення (т.2 а.с.135); йому запропоновано вакантну посаду головного державного інспектора Бориславського відділення, тимчасово на час відсутності основного працівника, який перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення віку 4-х років, від якої він відмовився, про що здійснив відповідний запис на повідомленні (т.2 а.с.135-136).

Відповідно до даних табеля обліку робочого часу за червень 2018 року, з 22.06.2018 ОСОБА_1 табельовано за Посадою (т.1 а.с.227-232, т.2 а.с.142-154).

26.06.2018 Державний виконавець прийняв постанову ВП №54338609, відповідно до якої повернув Виконавчий лист стягувачу з тих підстав, що станом на 26.06.2018 ОСОБА_1 повідомив державного виконавця про наслідки виконання Попередження (т.2 а.с.104-105).

У зв`язку із структурними змінами, скороченням штатної чисельності та змінами істотних умов праці, ОДПІ запропонувала позивачу Посаду-1, з якою він погодився 17.09.2018 та наказом від цієї ж дати №24-0 «Про переведення» (далі - Наказ №24-0) переведений з 17.09.2018 на цю Посаду-1 (том 2 а.с.140-141).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами першою і другою статті 235 КЗпП (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Частиною сьомою цієї ж статті визначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки (стаття 236 КЗпП).

Відповідно до частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС; в редакції, чинній на час прийняття Наказу №9-0 та внесення відповідного запису до трудової книжки позивача) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з приписами частини другої статті 372 КАС судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Пункт 3 частини першої статті 371 КАС визначає, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Кодекс адміністративного судочинства України в редакції, що була чинною на час прийнятття Постанови, містив аналогічні норми щодо порядку виконання рішення про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно із пунктом 34 постанови Пленуму належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Стаття 1 Закону №1404-VIII (в редакції, чинній на час прийняття Наказу №9-0 та внесення відповідного запису до трудової книжки позивача) указує, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону №1404-VIII).

Відповідно до частини другої статті 65 Закону №1404-VIII рішення про поновлення на роботі вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Верховний Суд у постанові від 10 травня 2019 року у справі №161/10774/17 вказав, що питання щодо поновлення працівника на посаді повинно вирішуватися шляхом видання розпорядження (наказу) про поновлення працівника на посаді з дати його звільнення на підставі рішення суду та внесення відповідних змін до трудової книжки поновлюваного працівника.

Отже, рішення суду, яким поновлено незаконно звільненого працівника вважається виконаним з моменту видання відповідного акта органом, що прийняв незаконне рішення про звільнення працівника та внесення відповідного запису до трудової книжки працівника.

Подібно у постанові від 21 березня 2018 року у справі №243/2748/16-ц Верховний Суд відзначив, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Питання запровадження до штатного розпису будь-якої посади, укладання договорів про повну матеріальну відповідальність та передача працівнику під звіт матеріальних цінностей належать до внутрішньогосподарської діяльності організації чи установи, входить у компетенцію такої організації й згідно з чинним законодавства не можуть вирішуватися судом. Наявність чи відсутність посади у штатному розписі установи не може слугувати перешкодою для виконання рішення суду про поновлення працівника, незаконно звільненого із займаної посади.

У постанові від 23 червня 2015 року у справі № 2а-3138/10/0370 Верховний Суд України сформулював правову позицію про те, що правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Більше того, у розвиток цієї правової позиція у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15 указано, що враховуючи лексичне значення (тлумачення) поняття «затримка» як «зволікання», затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 1 Порядку (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) обчислення середньої заробітної плати цей Порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу.

З урахуванням наведених норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (абзац перший пункту 8 Порядку).

За змістом пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати в розрахунковому періоді за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

На необхідність, у випадку підвищення посадових окладів в установі відповідно до актів законодавства, у періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, коригування заробітна плата на коефіцієнт їх підвищення вказує і Верховний Суд в постанові від 20 червня 2018 року у справі №825/203/16.

Суд першої інстанції вірно встановив, що представник ОДПІ був присутній в судовому засіданні при проголошенні Постанови, на виконання якої 19.02.2018 видав Наказ №9-0, яким поновив ОСОБА_1 на Посаді та розпорядився внести відповідний запис в трудову книжку. Такий запис внесено лише 21.06.2018, а отже в цей день фактично виконано рішення суду про поновлення позивача на Посаді. Таким чином період з 01.02.2017 по 20.06.2018 є періодом затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на Посаді за який підлягає стягненню середній заробіток.

Правильно цим судом було відкинуто доводи відповідача щодо Наказу №86-0, оскільки такий був визнаний недійнсим Наказом №88-0.

Немає підстав вважати, що затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі позивача мала місце з його вини, оскільки отримавши Попередження такий без зволікань зявився до ОДПІ та надав свою трудову книжку.

Встановивши, що за період з часу прийняття Постанови до поновлення позивача на Посаді тричі здійснювалося підвищення розміру посадових окладів за Посадою, при обчисленні середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що заробітна плата позивача підлягає коригуванню на коефіцієнти підвищення посадових окладів 1,6, 1,4 та 1,35 відповідно (посадовий оклад станом на 01.07.2016 становив 1723 грн, 14.11.2016 - 2757 грн, 06.04.2017- 3850 грн, 09.02.2018 - 5200 грн відповідно). Навівши в оскарженому судовому рішенні відповідні розрахунки, цей суд обгрунтовано визначив суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в розмірі 73591,93 грн.

Доводи апелянта-позивача щодо протиправності Наказу №9-0, зваживши на наведені вище висновки Верховного Суду, не заслуговують на увагу, позаяк негайне здійснення роботодавцем законодавчо-регламентованих дій (видання наказу про поновлення на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки) з виконання судового рішення про поновлення працівника на роботі (посаді), вчиняється безвідносно до одночасних чи подальших інших організаційно-розпорядчих заходів, зокрема, включення в штатний розпис установи раніше скороченої посади з якої було звільнено поновленого працівника.

Після 21.06.2018 ОДПІ вела облік робочого часу позивача та виплачувала йому заробітну плату за Посадою, а спір щодо розміру такої виходить за межі предмета доказування у даній справі та може бути предметом іншого позову.

Між тим, доречними є зауваження суду першої інстанції про те, що у зв`язку із структурними змінами в організації ОДПІ з 2016 року виведено із її структури Сектор (що також констатовано у Постанові). Для відновлення права позивача на працю відповідач мав два альтернативні варіанти або запропонувати ОСОБА_1 рівнозначну посаду або ж клопотати перед вищим органом ДФС щодо введення в штатний розпис ОДПІ Посади.

З огляду на те, що ДФС дійшло висновку про відсутність потреби в структурі місцевої ДПІ Сектора в складі двох осіб та достатність одного спеціаліста для виконання завдань в цій сфері, відновлення в штаті Посади та відповідно Сектору цей суд вважав неадекватним підходом до вирішення питання відновлення права позивача на працю. ОДПІ, враховуючи кваліфікаційно-освітній рівень та досвід роботи ОСОБА_1 , запропонувало йому рівнозначну Посаду-1 з якою він погодився та Наказом №24-0 був на неї переведений з Посади.

Покликання апелянта-позивача на висновки викладені в зазначеній вище постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №825/203/16 (щодо моменту виконання рішення суду про поновлення на роботі) є помилкові, оскільки такі зроблені за істотно відмінного правового регулювання (частина перша статті 77 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV в редакції станом на 12.02.2010) та фактичних обставин цієї справи.

В розрізі викладеного, доводи апелянтів є надумані, свідчать про переоцінку ними фактичних обставин справи в свою користь, довільне і неправильне трактування вимог наведеного законодавства.

В іншій частині - щодо відмови у задоволенні решти позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення. Крім того, рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 1 жовтня 2019 року.