Справа № 320/4564/19
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

30 вересня 2019 року 320/4564/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Балаклицький А.І., розглянувши в м. Києві позовну заяву ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль, Управління патрульної поліції в Київській області про визнання протиправними дій та тверджень, скасування висновків та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просить суд:

1) визнати протиправним:

- нереагування патрульних поліцейських ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на повідомлення про правопорушення під час викликів 23.04.2019, 17.05.2019 і 18.05.2019 на адресу м АДРЕСА_1 (а саме: відсутність зауважень особам, які перекопували мою ділянку, знищували мої зелені насадження, погрожували мені і моїм батькам вбивством, завдавали побоїв мені і моєму вітчиму; відсутність вказівки цим особами зупинити незаконні дії; упередженість щодо мене і моїх законних вимог; відсутність спроб розібратися в причинах конфлікту; не допитування осіб, які чинили проти мене фізичне насильство, перекопували мою ділянку і знищували мої зелені насадження; неінформування диспетчера про вчинені кримінальні правопорушення; незабезпечення охорони місця події та слідів учиненого кримінального правопорушення; відсутність спроб установити особи підозрюваних, які здійснювали кримінальне правопорушення та відсутність заходів щодо їх затримання);

- неналежні висловлювання щодо мене поліцейського ОСОБА_2 під час виклику 23.04.209 ("тунєядець". "ти сидиш на шиї у матері"), а також поліцейського ОСОБА_3 18.05.2019 щодо моїх батьків ("ваш діагноз - дурачки") і щодо мене ("ти - растєніє");

- ненадання мені допомоги у стані небезпечному для мого здоров`я, а також залишення мене у небезпечній ситуації поліцейськими ОСОБА_2 і ОСОБА_3 під час викликів 23.04. 17.05 і 18.05.2019 на адресу м АДРЕСА_1 Робітнича АДРЕСА_1 , коли їм повідомлялося, що група осіб погрожує мені фізичною розправою, регулярно чинить наді мною фізичне насильство, завдає мені травм;

- психологічний тиск на мене з боку поліцейського ОСОБА_2 : 23.04.2019 в Бориспільській лікарні, коли я знаходився у стані після струсу мозку - у вигляді відмовляння мене від написання заяви на осіб, які мене побили; 17.05.2019 - у вигляді погрози, що мене "прив`яжуть до дерева"; поліцейського ОСОБА_3 . 18.05.2019 - у вигляді погрози, що якщо я ще раз викличу поліцію, щодо мене буде складено адмінпротокол;

2) визнати протиправними і які не відповідають дійсності твердження із результату розгляду скарги на дії поліцейських ОСОБА_2 і Сущенка Є.М ОСОБА_4 від 21.05.2019: "карету швидкої допомоги викликав сам заявник", "медпрацівники повідомили, що ніяких тілесних ушкоджень заявник не має", "патрульні перевірили у забудовника дозвільні документи на будівництво та впевнились, що порушень з їх боку нема", "мати повідомила поліцейським, що її син перечепився через паркан з власної обережності та його ніхто не бив", "на відеозаписі зафіксовано, як батьки заявника повідомляють патрульним, що їхнього сина ніхто не чіпав, не бив, в він впав з власної необережності", "спілкування патрульних було ввічливим, дотримуючись норм професійної етики";

3) скасувати висновок результату розгляду скарги на поліцейських ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , складений посадовими особами батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль від 21.05.2019, що в діях цих патрульних поліцейських неправомірних дій не виявлено;

4) скасувати висновок Управління патрульної поліції в Київській області від 25.06.2019, що факт порушення службової дисципліни окремими працівниками батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль не підтвердився.

5) зобов`язати відповідача провести повторне розслідування та надати новий висновок з урахуванням правової позиції суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.08.2019 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний термін з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, а саме позивачу необхідно було надати: уточнену позовну заяву із приведенням суб`єктного складу учасників процесу складу у відповідність до прохальної частини позовної заяви у кількості примірників відповідно до кількості учасників справи та один примірник для суду; приведення прохальної частини позовної заяви (змісту позовних вимог) у відповідність до визначених у статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України способів захисту порушених прав; оригіналу платіжного доручення (квитанції) про сплату судового збору за кожну вимогу немайнового характеру.

26.09.2019 на адресу Київського окружного адміністративного суду від позивача надійшли докази усунення недоліків позовної заяви, зокрема, позивачем подана суду уточнена позовна заява, в якій позивач визначив, що відповідачами за зазначеним позовом є Батальйон патрульної поліції у м. Бориспіль та Управління патрульної поліції в Київській області.

Також, в уточненій позовній заяві позивач уточнив позовні вимоги, які виклав в наступній редакції:

1) визнати протиправною бездіяльність батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль щодо нереагування на повідомлення про правопорушення під час викликів 23.04.2019, 17.05.2019 і 18.05.2019 на адресу м. Бориспіль, АДРЕСА_2 . Робітнича 1 (зокрема: відсутність зауважень особам, які перекопували мою ділянку, знищували мої зелені насадження, погрожували мені і моїм батькам вбивством, завдавали мені побоїв; не допитування цих осіб; відсутність вказівки цим особам зупинити незаконні дії; упередженість щодо мене і моїх законних вимог; відсутність спроб розібратися в причинах конфлікту; не виклик оперативної слідчої групи на місце злочину; незабезпечення охорони місця події та слідів учиненого кримінального правопорушення; відсутність спроб установити особи підозрюваних та відсутність заходів щодо їх затримання);

2) визнати протиправними дії батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль під час викликів 23.04.2019, 17.05.2019 і 18.05.2019 на адресу м. Бориспіль, вул. Робітнича 1, зокрема у вигляді неналежних висловлювань ("тунєядець", "ти сидиш на шиї у матері", "ваш діагноз - дурачки", "ти - растєніє", "ти сам собі завдав травм"), погроз ("тебе прив`яжуть до дерева", "ще раз викличеш поліцію - складу адмінпротокол"), а також відмовляння від написання заяви на осіб, які мене побили;

3) визнати протиправним та скасувати висновок батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль від 21.05.2019 за результатами розгляду скарги від 05.05.2019 в частині тверджень: "карету швидкої допомоги викликав сам заявник", "медпрацівники повідомили, що ніяких тілесних ушкоджень заявник не має", "патрульні перевірили у забудовника дозвільні документи на будівництво та впевнились, що порушень з їх боку нема", "мати повідомила поліцейським, що її син перечепився через паркан з власної обережності та його ніхто не бив", "на відеозаписі зафіксовано, як батьки заявника повідомляють патрульним, що їхнього сина ніхто не чіпав, не бив, а він впав з власної необережності", "спілкування патрульних було ввічливим, дотримуючись норм професійної етики", а також в частині, що неправомірних дій патрульних не виявлено;

3) визнати протиправним та скасувати висновок Управління патрульної поліції в Київській області від 25.06.2019 в частині, що факт порушення службової дисципліни окремими працівниками батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль не підтвердився.

5) зобов`язати Управління патрульної поліції в Київській області протягом 10 днів з дня набрання сили рішення суду надати новий висновок за результатами розгляду скарги від 30.05.2019 з урахуванням правової позиції суду.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за цим позовом, суд виходить з наступного.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Водночас, частиною першою статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Згідно з ч. 1 ст. 172 Кодексу адміністративного судочинства України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Відповідно до частини 4 статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;

- або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг;

- або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частини першої 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною владних управлінських функцій стосовно іншого суб`єкта.

Під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, поряд з вимогами, які підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, заявлено також вимоги про визнання протиправними дій батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль під час викликів 23.04.2019, 17.05.2019 і 18.05.2019 на адресу м. Бориспіль, вул. Робітнича 1, зокрема у вигляді неналежних висловлювань ("тунєядець", "ти сидиш на шиї у матері", "ваш діагноз - дурачки", "ти - растєніє", "ти сам собі завдав травм"), які пов`язані із захистом особистих немайнових прав, зокрема, із честю та гідністю позивача.

Згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Частиною 1 статті 201 Цивільного кодексу України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Цивільного кодексу України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Відповідно до ч. 2 ст. 270 Цивільного кодексу України, цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Цивільного кодексу України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Отже, предметом розгляду цивільної справи можуть бути дії органу державної влади (посадової особи), якими порушуються приватні інтереси фізичної чи юридичної особи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що "судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суд, встановлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 55 Конституції України проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до ч. 5 ст. 125 Конституції України, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає та встановлює Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ч. 3 ст. 297 Цивільного кодексу України фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Оскільки позовні вимоги про визнання протиправними дій батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль під час викликів 23.04.2019, 17.05.2019 і 18.05.2019 на адресу м. Бориспіль, вул. Робітнича 1, зокрема у вигляді неналежних висловлювань ("тунєядець", "ти сидиш на шиї у матері", "ваш діагноз - дурачки", "ти - растєніє", "ти сам собі завдав травм") пов`язані з реалізацією особистих немайнових інтересів позивача, то визнання протиправними дій щодо неналежних висловлювань (приниження честі та гідності) є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що даний спір в частині заявлених позовних вимог не належить до юрисдикції адміністративних судів, а повинен вирішуватися в порядку цивільної юрисдикції.

Отже, позивачем у позовній заяві об`єднані вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Згідно з ч. 6 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

При цьому, суд звертає увагу, що ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено повернення частини позовних вимог.

Враховуючи те, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог і відсутні підстави для застосування положень ст. 172 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви на підставі п.6 ч. 4 ст. 169 цього Кодексу.

Згідно з ч. 8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 21, 169, 171, 172, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив

Позовну заяву ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль, Управління патрульної поліції в Київській області про визнання протиправними дій та тверджень, скасування висновків та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами, - надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Балаклицький А. І.