Справа № 0540/5235/18-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2019 року справа №0540/5235/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Блохіна А.А., Міронової Г.М.,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на окрему ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 3 липня 2019 року у справі № 0540/5235/18-а (головуючий І інстанції Голуб В.А., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, скасування п. 24 Протоколу та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача в порядку ст. 383 КАС України звернувся до суду з заявою про визнання протиправним рішення про відмову у призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оформлене пунктом протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11 травня 2019 року № 54, яким ОСОБА_1 відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги; зобов`язання Міністерства оборони України вжити заходи щодо усунення порушень п. 9 ч. 1 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України шляхом розгляду питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду; зобов`язання Міністерства оборони України подати у строк один місяць з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення (т. 1 а.с. 173-176)

Окремою ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 3 липня 2019 року заяву представника позивача задоволено:

- визнано протиправним рішення про відмову у призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оформлене пунктом протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11 травня 2019 року № 54, яким ОСОБА_1 відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги;

- зобов`язано Міністерство оборони України вжити заходи щодо усунення порушень п. 9 ч. 1 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України шляхом розгляду питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

- зобов`язано Міністерство оборони України подати у строк один місяць з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення (т. 1 а.с. 229-232).

Відповідач не погодився з окремою ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати окрему ухвалу через порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведення обставин, які суд вважає встановленими.

Посилаючись на правові висновки Верховного Суду в постановах від 26.06.2018 року у справі № 750/5074/17, від 10.04.2019 року у справі № 822/220/18, вважає, що ним виконано судове рішення шляхом прийняття рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги (т. 2 а.с. 20-27).

Представником відповідача подано клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про лату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17.09.2018 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2019 року, адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволений частково:

- визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо прийняття п. 24 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 41 від 23.04.2018 року;

- скасовано п. 24 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 41 від 23.04.2018 року;

- зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву та документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги за встановлену третю групу інвалідності і прийняти рішення у порядок і спосіб, передбачений законодавством України, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні;

- в решті заявлених позовних вимог відмовлено;

- зобов`язано Міністерство оборони України подати у строк один місяць з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення (т. 1 а.с. 72-77, 132-135).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04.03.2019 року Міністерству оборони України встановлений новий строк для подачі звіту про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.09.2018 року у справі та зобов`язано надати до суду звіт про виконання судового рішення протягом 30 днів з дня набрання ухвалою законної сили (т. 1 а.с.142).

Відповідачем подано апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду першої інстанції, яка постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2019 року залишена без задоволення, а ухвала Донецького окружного адміністративного суду від 04.03.2019 року без змін (т. 1 а.с. 167-169).

Листом Донецького обласного військово комісаріату № 11/462 від 21.05.2019 року позивачу повідомлено, що протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 54 від 11.05.2019 року, йому відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги. Підставами для відмови відповідачем зазначено: позивачем не надано довідку органів МСЕК про встановлення відсотка втрати працездатності; позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність встановлено понад 3-місячний термін після звільнення зі служби; заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва) (т. 1 а.с. 199).

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Таким чином, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Отже, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За приписами ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Як встановлено вище, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17.09.2018 року, зокрема, скасовано п. 24 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 41 від 23.04.2018 року; зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву та документи позивачу щодо призначення одноразової грошової допомоги за встановлену третю групу інвалідності і прийняти рішення у порядок і спосіб, передбачений законодавством України, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Крім того, постановою Волноваського районного суду Донецької області від 14.12.2017 року у справі № 221/633/17, залишеною без змін постановою суду апеляційної інстанції від 27.03.2018 року, встановлено, що позивач отримав право на призначення відповідної одноразової грошової допомоги з 24.12.2014 року. Рішення набрало законної сили (т. 1 а.с. 182-187).

Суд звертає увагу, що матеріалами справи підтверджується той факт, що інвалідність позивача є наслідком захворювань і поранення (контузії), пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби під час проходження ним строкової служби у Збройних Силах СРСР в Демократичній Республіці Афганістан з 16.12.1982 року по 24.10.1984 року. Зазначені обставини встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, позивач як військовослужбовець, який отримав поранення під час проходження служби в період з 16.12.1982 року по 24.10.1984 року, має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України № 2011-XII, в порядку, визначеному Постановами № 499 та № 975.

Судами двічі встановлено, що відмовляючи у призначенні допомоги протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, відповідач порушив право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, яка гарантована Законом № 2011.

Суд наголошує, що відповідач помилково посилається на пропущення строку звернення із заявою про призначення одноразової грошової допомоги, з огляду на наступне. Так, позивач звільнений з лав Збройних сил у 1984 році, а інвалідність йому встановлено у 2013 році, тобто в рази більше, ніж через три місяці після звільнення з такої служби. Водночас, право на отримання одноразової грошової допомоги у даному випадку починається саме з моменту встановлення інвалідності.

Також, необґрунтованим є те, що позивач не надав документи, що свідчать про обставини поранення та довідку МСЕК про встановлення відсотка втрати працездатності, оскільки Законом № 2011 встановлено підстави виплати допомоги, зокрема, встановлення інвалідності внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Зазначені підстави позивачем доведені та на їх підтвердження надані відповідні документи.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що дії Міністерства оборони України з прийняття рішення, яке викладено у п. 19 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 54 від 11.05.2019 року є протиправними, а тому вказане рішення підлягає скасуванню.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що у резолютивній частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.09.2018 року зазначено про обов`язок Міноборони України повторно розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги і прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду. Водночас, зміст оформленого п. 19 протоколу від 11.05.2019 року у № 54 рішення свідчить, що відповідачем не були враховані висновки суду, адже підстави відмови у призначенні такої допомоги вже були визнані судом необґрунтованими.

З огляду на правовий статус Міноборони України як суб`єкта владних повноважень по відношенні до ОСОБА_1 як громадянина України, який за наслідками судового захисту вправі очікувати на своєчасне та у повному обсязі поновлення порушених прав з боку державних органів, суд вважає, що відповідачем порушені конституційні права позивача.

Таким чином, дії Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині прийняття рішення щодо відмови у призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги без урахування висновків суду суперечать п. 9 ч. 1 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України, відповідно до яких судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про необхідність скасування рішення відповідача з постановленням окремої ухвали про визнання протиправним рішення комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого п. 19 протоколу від 11.05.2019 року № 54 та зобов`язання відповідача вжити заходи щодо усунення порушень п. 9 ч. 1 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України шляхом розгляду питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги та прийняття відповідного рішення з урахуванням висновків суду.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Частиною другою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, а саме - третє прийняття аналогічного рішення відповідачем та неврахування висновків двох рішень суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, оскільки позивачем наведено доводи та надано докази, які свідчать про те, що відповідач буде ухилятись від виконання рішення суду.

Суд першої інстанції роз`яснив відповідачу, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 382 КАС України). Апелянт, посилаючись на правові висновки Верховного Суду в постановах від 26.06.2018 року у справі № 750/5074/17, від 10.04.2019 року у справі № 822/220/18, вважає, що ним виконано судове рішення шляхом прийняття рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги.

Суд апеляційної інстанції залишає поза увагою такі доводи апелянта, оскільки в даному випадку відповідачем умисно не виконується рішення суду, яке набрало законної сили, а посилання на інші рішення в інших справах щодо інших осіб є недоречним на стадії виконання судового рішення у цій справі.

Враховуючи наведені обставини, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про постановлення окремої ухвали.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що окрему ухвалу постановлено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування окремої ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 249, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Окрему ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 3 липня 2019 року у справі № 0540/5235/18-а - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 2 жовтня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

Г.М. Міронова