Справа № 480/1126/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 р.Справа № 480/1126/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, м. Суми) від 25.06.2019 року (повний текст складено 04.07.19 року) по справі № 480/1126/19

за позовом ОСОБА_1

до Сумської міської ради

про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати бездіяльність Сумської міської ради незаконною та зобов`язати затвердити проект землеустрою, який розроблений ФОП ОСОБА_2 щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ним, відповідно до порядку визначеного Земельним кодексом України, був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Вказаний проект з відповідною заявою був наданий відповідачу на затвердження. Однак відповідач в порушення вимог щодо строків розгляду проекту, визначених Земельним кодексом України, не приймає рішення про його затвердження, чим допускає протиправну бездіяльність.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 року по справі № 480/1126/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.07.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до Сумської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за адресою: АДРЕСА_1 для індивідуального садівництва, орієнтовного площею 0,12 га.

Враховуючи, що у термін більше, ніж місяць, Сумською міською радою не було надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою чи вмотивованої відмови у його наданні, як зазначає позивач, 11.08.2017 р. у відповідності до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України він отримав право на розроблення проекту землеустрою.

На підставі договору № 34/18 від 20.08.2018 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для індивідуального садівництва, за адресою: АДРЕСА_1 .

Експертом державної експертизи - Пилипчук П.Ю. надано висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 17.12.2018 р. № 14893/82-18, відповідно до якого, зазначена особа погодила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з цим, 07.03.2019 р. позивач звернувся до Сумської міської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність.

Оскільки будь-якого рішення на вказану заяву позивач на момент звернення до суду не отримав, вважає, що відповідачем, в порушення ч.9 ст.118 Земельного кодексу України, допускається протиправна бездіяльність, що стало підставою для звернення до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку про їх необґрунтованість.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі послався на те, що в порушення ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України відповідач не прийняв рішення про затвердження погодженого проекту землеустрою, чим порушив законні права позивача. Вказав, що посилання суду першої інстанції на рішення Сумської міської ради від 05.06.2019 №5139-МР "Про відмову ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 для індивідуального садівництва" є безпідставним, оскільки цей доказ не надсилався позивачу та йому не було відомо про існування цього рішення та про його зміст.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Положеннями ч. 7 вказаної статті ЗК України встановлено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до ч. 8 ст. 118 ЗК України розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія).

Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (ч. ч. 10, 11ст. 118 ЗК України).

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в ст. 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Таким чином, передумовою для прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність є звернення особи з заявою до відповідного органу, в даному випадку, до Сумської міської ради.

Судовим розглядом встановлено, що 07.03.2019 р. позивач звернувся до Сумської міської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність. Заява надійшла до відповідача 12.03.2019 р., а 26.03.2019 р. листом № С-1252/06.01-21 Департамент ресурсних платежів Сумської міської ради повідомив позивача, що на розгляд постійної комісії з питань архітектури, містобудування, регулювання земельних відносин, природокористування та екології Сумської міської ради, звернення ОСОБА_1 буде винесено в редакції про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, у двотижневий строк, з моменту отримання заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу надано відповідь про те, що звернення позивача подаватиметься на розгляд уповноваженого органу в редакції про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Що стосується посилання апелянта на те, що саме відповідачем у двотижневий не строк не було прийнято відповідного рішення, суд зазначає наступне.

Рішенням Сумської міської ради від 05.06.2019 р. №5139-МР "Про відмову ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 для індивідуального садівництва" (прийняте після звернення позивача до суду першої інстанції із вказаними вище позовними вимогами), позивачу було відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки у зв`язку з: відсутністю погодженого проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки; відсутністю погоджених меж земельної ділянки з суміжними власниками; відсутністю відомостей про реєстрацію земельної ділянки; відсутністю кадастрового номеру.

В свою чергу, на час звернення позивача до суду (27.03.2019 р.) вказане вище рішення органом місцевого самоврядування прийнято не було, що позивач вважав протиправною бездіяльністю.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Положеннями ст. 59 цього Закону встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 15 ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради, який вона приймає на першій сесії.

Як зазначалося вище, 26.03.2019 р. листом № С-1252/06.01-21 Департамент ресурсних платежів Сумської міської ради повідомив позивача, що на розгляд постійної комісії з питань архітектури, містобудування, регулювання земельних відносин, природокористування та екології Сумської міської ради, звернення ОСОБА_1 буде винесено в редакції про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект рішення "Про відмову ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 для індивідуального садівництва" був опублікований на офіційному сайті Сумської міської ради 19.04.2019 р., а рішення прийняте на пленарному засіданні Сумської міської ради 05.06.2019 р., як це передбачено регламентом цієї ради.

Враховуючи те, що відповідач не вправі приймати рішення, зокрема, з питань регулювання земельних відносин у інший спосіб, а ніж шляхом його прийняття на пленарному засіданні ради, позивач у двотижневий строк був повідомлений, що буде ухвалено рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, колегія суддів дійшла до висновку, що в межах спірних правовідносин відсутня протиправна бездіяльність відповідач, яка полягає у неприйнятті рішення відносно заяви ОСОБА_1 , а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою, суд зазначає, що рішенням Сумської міської ради від 05.06.2019 р. № 5139-МР "Про відмову ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 для індивідуального садівництва" (прийняте після звернення позивача до суду першої інстанції із вказаними вище позовними вимогами), позивачу було відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки у зв`язку з: відсутністю погодженого проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки; відсутністю погоджених меж земельної ділянки з суміжними власниками; відсутністю відомостей про реєстрацію земельної ділянки; відсутністю кадастрового номеру.

Незважаючи на те, що це рішення фактично прийняте після звернення позивача до суду із вказаними вище позовними вимогами, колегія суддів зазначає, що на момент вирішення цього спору вже є рішення уповноваженого органу щодо заяви позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яке є чинним, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, із вищенаведених підстав, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачекs.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 року по справі № 480/1126/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 року по справі № 480/1126/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 30.09.2019 року