Справа № 824/754/19-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/754/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), в інтересах якого звернувся адвокат Штефанчук Світлана Василівна (вул. Кобилянської, 33, м. Чернівці, Чернівецька область, 58002) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (, вул. Оренбурзька, 7-А, м. Чернівці, Чернівецька область, 58022) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
02.07.2019 року до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Штефанчук Світлана Василівна (позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у проведенні перерахунку та виплати пенсії з урахуванням архівних довідок про грошове забезпечення від 17.10.2018 року №4853, №4854.

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з місяця звернення із заявою про проведення перерахунку, а саме з 01.11.2018 року з урахуванням архівних довідок про грошове забезпечення від 17.10.2018 року №4853, №4854.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що в листопаді 2018 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про проведення перерахунку та виплати призначеної пенсії з урахуванням даних про отримане ним грошове забезпечення під час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_2 за період з 04.12.1987 року по 31.12.1994 року.

Період проходження військової служби з 04.12.1987 року по 31.12.1994 року позивачу зараховано до страхового стажу, що дає право на пенсію за віком, при цьому відповідачем перевірено достовірність такої інформації, оскільки довідка про розмір грошового забезпечення була надана архівним відділом на запит управління Пенсійного фонду та отримана 23.11.2018 року, що підтверджується резолюцією уповноваженої особи.

Листом від 18.03.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відмовило позивачу у проведенні перерахунку та виплаті пенсії з урахуванням архівних довідок про грошове забезпечення від 17.10.2018 року №№ 4853, 4854, посилаючись на неможливість їх застосування при обчисленні розміру пенсії, оскільки довідки видані установою, що діє на тимчасово окупованій території.

Позивач вважає, що виключно той факт, що установа знаходиться на тимчасово окупованій території, за умови підтвердження розміру грошового забезпечення військовослужбовця архівною установою в період з 04.12.987 року по 31.12.1994 року, тобто на підставі даних, які існували до тимчасової окупації АРК Крим, не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на отримання пенсії, обрахованої із заробітку, який він отримував на законних підставах, тільки на тій підставі, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де позивач отримував заробіток та набув стаж роботи.

Таким чином, позивач вважає, що відповідачем безпідставно відмовлено йому у проведенні перерахунку та виплаті пенсії з урахуванням архівних довідок про грошове забезпечення від 17.10.2018 року №№ 4853, 4854.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив проти позову в якому зазначив, що з 25.04.2018 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні як одержувач пенсії за віком, призначеної за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV.

30.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління із заявою про перерахунок пенсії. За результатами розгляду заяву позивача, 18.03.2019 року Головним управлінням повідомлено позивача про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії.

Для здійснення перерахунку пенсії позивачем надана архівна довідка про грошове забезпечення від 17.10.2018 року №4854 за період проходження військової служби з грудня 1987 року по грудень 1994 року у військовій частині НОМЕР_2 , що видана Архівним відділом на Чорноморському флоті м. Севастополь Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації, проте управління не застосувало для обчислення пенсії таку довідку, оскільки вона видана установою, що діє на тимчасово окупованій території.

Поряд з цим, що для забезпечення права ОСОБА_1 на пенсійне забезпечення, Головним управлінням направлялись запити до Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації щодо витребування довідки про грошове забезпечення за період проходження військової служби в м. Бахчисарай.

У відповідь на запити, на адресу Головного управління надійшла інформація про відсутність на зберіганні документів військової частини НОМЕР_2 , крім того наявна інформація про відсутність даних з архіву Воєнно-Морського Флоту Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації.

Окрім цього, при обчисленні страхового стажу позивачу враховано до стажу період проходження військової служби з 05.08.1977 року по 26.12.1995 року згідно військового квитка № НОМЕР_3 .

Таким чином, відповідач вважає, що вимога позивача про врахування при обчисленні пенсії архівної довідки від 17.10.2018 року № 4853 безпідставна та не підлягає опрацюванню, оскільки вже врахована при обчисленні пенсії, у зв`язку з чим, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 неправомірними, а доводи викладені у позові - необґрунтованими.

Ухвалою суду від 08.07.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Копію ухвали про відкриття спрощеного провадження від 08.07.2019 року та адміністративний позов з додатками позивач та відповідач отримали 12.07.2019 року та 09.07.2019 року відповідно.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 виданий 02.02.1996 року Першотравневим РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с. 8-9).

Відповідно до відомостей з Трудової книжки позивача серії НОМЕР_5 від 15.04.2000 року, позивач працював з 15.04.2000 року по 01.09.2014 року на різних посадах в Чернівецькому училищі мистецтв. До працевлаштування в Чернівецькому училищі мистецтв був військовослужбовцем, загальний стаж 18 років (а.с. 10).

Відповідно до Архівної довідки архівного відділу Центрального архіву (Архівний відділ на Чорноморському флоті м. Севастополь) від 17.10.2018 року №4853, позивач на підставі наказу командира військової частини 20353 №477 від 03.12.1987 року зарахований у списки особистого складу частини і на всі види забезпечення з 04.12.1987 року. На підставі наказу командира військової частини 20353 №411 від 31.12.1994 року позивача виключено із списків особистого складу частини і всіх видів забезпечення та направлено для подальшого проходження служби у військову частину НОМЕР_6 , м. Бахчисарай (а.с. 12).

Архівна довідка архівного відділу Центрального архіву (Архівний відділ на Чорноморському флоті м. Севастополь) від 17.10.2018 року №4854 містить відомості про грошове забезпечення позивача за період служби у військовій частині НОМЕР_2 з 04.12.1987 року по 31.12.1994 року, по 31.03.1992 року в рублях та копійках СРСР, по 11.11.1992 року в купонах України, далі в карбованцях України (а.с. 11)

30.11.2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням даних про отримане ним грошове забезпечення в період проходження військової служби у в/ч НОМЕР_2 за період з 0412.1987 року по 31.12.1994 року, відповідно до архівних довідок від 17.10.2018 року №4853, 4854 (а.с. 30).

Розглянувши заяву позивача, листом від 18.03.2019 року №209/М-11/13 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії по заробітній платі відповідно до архівної довідки від 17.10.2018 року 4854. У листі відповідач зазначив, що враховуючи, що надана довідка про заробітну плату видана установою, що діє на тимчасово окупованій території, застосувати її при обчисленні розміру пенсії не можливо (а.с. 13).

Вважаючи протиправною відмову у перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області провести перерахунок та виплату пенсії з 01.11.2018 року з урахуванням архівних довідок про грошове забезпечення від 17.10.2018 року №4853, №4854.

Крім того встановлено, що відповідачем надсилались запити до Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації щодо витребування довідки про грошове забезпечення за період проходження військової служби в м. Бахчисарай.

У відповідь на вказаний запит Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації листом від №18/ок/1461 від 13.04.2018 року повідомив відповідача про те, що документи військової частини НОМЕР_2 на збереження в філіал Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації не надходили (а.с. 31).

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд, у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, зазначає, що при вирішенні даної справи необхідно керуватись нормами Конституції України, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (Закон №1058-IV), Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 року №1207-VII.

Що стосується твердження відповідача про те, що при обчисленні страхового стажу позивачу враховано період проходження військової служби з 05.08.1977 року по 26.12.1995 року згідно військового квитка, суд вважає їх необґрунтованими.

Так, період проходження військової служби враховано позивачу при обчисленні страхового стажу, а не при обчисленні розміру пенсії. Страховий стаж, що дає позивачу право на пенсію визначено на підставі військового квитка, а не на підставі довідки, як стверджує відповідачи. При обчисленні розміру пенсії заробітна плата за період проходження військової служби з 05.08.1977 року по 26.12.1995 року не враховувалась.

Натомість, відповідач не застосував при обчисленні розміру пенсії довідки про грошове забезпечення від 17.10.2018 року №4853 та №4854, посилаючись на норми Закону України від 15.04.2014 року №1207-VIІ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", оскільки довідки видані установою, що діє на тимчасово окупованій території.

Разом з тим врахування зазначених довідок саме при обрахунку розміру пенсії є необхідним, оскільки врахування розміру грошового забезпечення за п`ять років, що значиться в довідках, впливає на визначення розміру пенсії.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1207-VII для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Статтею 4 Закону №1207-VII визначено, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Правовий режим тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано виключно законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону №1207-VII у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Відповідно до ст. 9 Закону №1207-VII державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Разом з цим, суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Обєднаних Націй (далі - ООН) у документі Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах Лоізіду проти Туречиини (Loizidou v. Turkey, 18.12.96, § 45), Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.

При цьому, на думку суду, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Так, статтею 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Такими первинними документами є: розрахунково-платіжні відомості, розрахункові відомості по заробітній платі, особові рахунки по заробітній платі або ж платіжні відомості по заробітній платі.

Згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або державними архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Відомості про дохід особи підтверджуються на підставі відповідних довідок, виданих на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Судом встановлено, що позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області для перерахунку пенсії подано довідки від 17.10.2018 року №4853, яка містить інформацію за період проходження військової служби з 05.08.1977 року по 26.12.1995 року та №№4854, яка містить інформацію про розмір заробітної плати за період проходження військової служби з 05.08.1977 року по 26.12.1995 року, які видані органом, який створений на тимчасово окупованій території.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

За таких обставин, суд погоджується із позицією позивача та вважає протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не прийняття до обрахунку розміру пенсії довідок архівних довідок від 17.10.2018 року №4853, №4854, які містять інформацію про розмір заробітної плати за період проходження військової служби з 05.08.1977 року по 26.12.1995 року.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України "Права, свободи та обов`язки людини і громадянина". Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

У пункті 54 Рішення ЄСПЛ у справі "Пічкур проти України" ЄСПЛ також зазначив про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у перерахунку пенсії та протиправно не враховано даних про розмір заробітної плати відповідно до довідок від 17.10.2018 року №4853, №4854.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до пункту Декларації про майбутнє Європейського суду з прав людини від 26.04.2011 р.: Установити і зробити передбачуваними для всіх сторін публічні правила стосовно застосування статті 41 Конвенції, включаючи рівень справедливого відшкодування, котрого слід очікувати за різних обставин.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону №1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Як встановлено з матеріалів справи, 30.11.2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням даних про отримане ним грошове забезпечення в період проходження військової служби у в/ч НОМЕР_2 за період з 0412.1987 року по 31.12.1994 року, відповідно до архівних довідок від 17.10.2018 року №4853, 4854.

Враховуючи наведені положення ст. 45 Закону №1058-IV та те, що заяву про перерахунок пенсії з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа, то перерахунок пенсії позивачу необхідно здійснити з першого числа наступного місяця, тобто з 01.12.2018 року.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області провести перерахунок та виплату пенсії з місяця звернення із заявою про проведення перерахунку, а саме з 01.11.2018 року є необгрутнованими та не підлягають задоволенню в цій частині.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн, що підтверджується квитанцією №7 від 21.06.2019 року (а.с. 2).

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Штефанчук Світлана Василівна до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у проведенні перерахунку та виплати пенсії з урахуванням архівних довідок про грошове забезпечення від 17.10.2018 року №4853, №4854.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2018 року з урахуванням архівних довідок про грошове забезпечення від 17.10.2018 року №4853, №4854.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, сплачений згідно квитанції №7 від 21.06.2019 року.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Адвокат позивача - Штефанчук Світлана Василівна (вул. Кобилянської, 33, м. Чернівці, Чернівецька область, 58002).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (, вул. Оренбурзька, 7-А, м. Чернівці, Чернівецька область, 58022)

Суддя Григораш В.О.