Справа № 640/22008/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Парінова А.Б.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
У грудні 2018 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі Відповідач, Міноборони України), третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Третя особа, Київський МВК), про зобов`язання Відповідача призначити та здійснити виплату Позивачу одноразової грошової допомоги відповідно Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності ІІ групи.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Позивача проходив службу у Збройних силах СРСР, які були підпорядковані та перебували на утриманні Міноборони СРСР, правонаступником яких є Міноборони України, то саме до компетенції останнього належить питання призначення та виплати Позивачу одноразової грошової допомоги. Проте, суд підкреслив, що ІІ група інвалідності встановлена Позивачу з 08.11.2010 року, тобто у період, коли законодавством не передбачалося можливості отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби, а тому звернення із заявою про її призначення у 2018 році свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом не було враховано, що вперше із заявою про призначення одноразової грошової допомоги Позивач звернувся у 2018 році, тобто у період дії редакції Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка не передбачала строкових обмежень у виплаті такої допомоги військовослужбовцям строкової служби. Крім того, наголошує, що прав на отримання одноразової грошової допомоги пов`язується не з фактом звільнення особи зі служби, а з моментом встановлення інвалідності.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 року було відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У межах встановлених судом строків відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло.

У поясненнях на апеляційну скаргу Київський МВК зазначив, що виконав всі необхідні дії, пов`язані з направленням до Міноборони України висновку та поданої ОСОБА_3 заяви про призначення одноразової грошової допомоги.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2019 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, Позивач проходив строкову військову службу та звільнений у запас 19.01.1983 року, брав участь у бойових діях на території Афганістану у період з 17.03.1982 року по 27.07.1982 року та з 03.08.1982 року по 15.01.1983 року, що підтверджується копією довідки Подільського районного у м. Києві військового комісаріату від 21.07.2016 року №113 (а.с. 21), складеної на підставі облікових даних, а також копією військового квитка серії НОМЕР_1 (а.с. 22-23).

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК до довідки серії 10 ААА №129620 (первинно) від 08.11.2010 року Позивачу встановлено другу групу інвалідності, причиною якої є поранення (контузія), пов`язане з виконанням обов`язку військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку. Дата чергового переогляду - 08.11.2011 року (а.с. 13).

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 30.09.2010 року №915 поранення (контузія) та захворювання «так, пов`язані виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії» (а.с. 19).

Зі змісту виписки із акта огляду МСЕК до довідки серії 10ААА №770101785 від 03.11.2011 року вбачається, що Позивачу встановлено (повторно) другу групу інвалідності, причиною якої є поранення (контузія) пов`язана з виконанням обов`язку військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку. Дата чергового переогляду - 12.11.2012 року (а.с. 14).

Згідно виписки із акта огляду МСЕК до довідки серії 10ААА №789389865 від 19.11.2012 року Позивачу встановлено (повторно) другу групу інвалідності, причиною якої є поранення (контузія) пов`язана з виконанням обов`язку військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку. Дата чергового переогляду - 11.11.2014 року (а.с. 15).

Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК до довідки серії АВ №0418014 від 13.11.2014 року Позивачу встановлено (повторно) другу групу інвалідності, причиною якої є поранення (контузія) пов`язана з виконанням обов`язку військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку. Дата чергового переогляду 09.11.2016 року (а.с. 16).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0450973 від 10.11.2016 року Позивачу встановлено (повторно) другу групу інвалідності, причиною якої є поранення (контузія) пов`язана з виконанням обов`язку військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку. Дата чергового переогляду - 09.11.2018 року (а.с. 17).

Крім того, зі змісту довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0975976 від 15.11.2018 року вбачається, що Позивачу встановлено (повторно) другу групу інвалідності, причиною якої є поранення (контузія) пов`язана з виконанням обов`язку військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку. Інвалідність встановлено довічно (а.с. 18).

Матеріали справи також свідчать, що 26.11.2018 року Позивач отримав посвідчення інваліда війни ІІ групи серії НОМЕР_2 (а.с. 12).

Судом першої інстанції встановлено, що за наслідками розгляду поданих ОСОБА_1 заяві про призначення одноразової грошової допомоги і доданих до неї документів Департамент фінансів Міноборони України листом від 15.06.2018 року №248/3/6/1549 повернув до Київського МВК документи Позивача у зв`язку з тим, що вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги особам, звільненим з прикордонних військ, належить до компетенції Адміністрації Державної прикордонної служби України (а.с. 25). Про вказані обставини Третьою особою було повідомлено Позивача листом від 25.06.2018 року №ВСЗ/1469 (а.с. 24).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 4 Закону України «Про правонаступництво України», ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. ст. 16 , 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 (далі Порядок №975), а також ряду правових позицій Верховного Суду, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Позивач не має право на призначення одноразової грошової допомоги з огляду на сплив тримісячного строку з моменту звільнення, хоча Міноборони України й є належним органом для призначення й виплати такої допомоги ОСОБА_1 .

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Положеннями ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону у редакції, що діяла у травні 2015 року, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, прийнятою відповідно до п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови передбачено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 року № 284 і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 року № 1331;

- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до п. 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, на час подання ОСОБА_1 заяви про виплату одноразової грошової допомоги чинним законодавством було закріплено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення Позивачу ІІ групи інвалідності, а саме Закон у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» №328 від 03.11.2006 року, яка діяла з 01.01.2007 року до 01.01.2014 року, Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499 (далі - Порядок №499).

Так, відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 16 Закону у редакції, чинній на момент встановлення ОСОБА_1 інвалідності у 2010 році, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

У постанові від 26.06.2018 року у справі № 750/5074/17 Верховний Суд підкреслив, що важливою умовою для правильного тлумачення наведених норм ст. 16 Закону у редакції, чинній з 01.01.2007 року до 01.01.2014 року, є розуміння видів військової служби, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

За правилами ч. 4 ст. 2 вказаного Закону у редакції до 01.01.2014 року існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

За наслідками системного аналізу наведених вище норм Верховний Суд у згаданій постанові прийшов до висновку, що саме частина 6 статті 16 Закону є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:

- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;

- визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;

- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Аналогічне правило закріплено й у Порядку №499, відповідно до пп. 4 п. 2 якого військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Таким чином, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 26.06.2018 року у справі № 750/5074/17, від 21.08.2018 року у справі № 807/1372/16, судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що частиною 6 статті 16 Закону у редакції, яка була чинна на момент первинного встановлення Позивачу інвалідності ІІ групи у 2010 році, для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст. 16 Закону після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Відтак, оскільки Позивачу вперше встановлена інвалідність більше ніж через вісімнадцять років після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону у ОСОБА_1 відсутнє, що було правильно обґрунтовано Окружним адміністративним судом міста Києва.

При цьому, на переконання судової колегії, суд першої інстанції, з огляду на приписи ст. 4 Закону України «Про правонаступництво України», а також п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.01.1992 року №3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону» прийшов до правильного висновку, що законодавцем встановлено обов`язок саме Міноборони України на прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги Позивача у зв`язку із встановленням останньому IІI групи інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального обов`язку в Республіці Афганістан.

Крім того, аналіз змісту п. 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 року, вказує на те, що законодавцем передбачено прирівнення соціального захисту військовослужбовців військових формувань колишнього СРСР до військовослужбовців Збройних Сил України.

Аналогічний правовий висновок неодноразово підтриманий Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26.09.2018 року у справі № 760/9113/17, від 18.10.2018 року у справі № 820/3353/16, від 02.11.2018 у справі № 825/1558/18, від 24.04.2019 року у справі № 754/5986/16-а, від 04.06.2019 року у справі № 372/2196/16-а.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк
Судді О.В. Епель
А.Б. Парінов
Повний текст постанови складено « 02» жовтня 2019 року.