Справа № 320/2241/19
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2241/19 Суддя першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Бєлової Л.В. та Беспалова О.О.,

при секретарі - Кузик О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» до Київської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2019 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості від 16.01.2019 року №UA125110/2019/110678/2.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач - Київська митниця Державної фіскальної служби України звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

24 вересня 2019 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 34822, Товариством з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого, позивач вважає, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року є законним та обґрунтованим, в той час як вимоги апеляційної скарги не задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості від 16.01.2019 року №UA125110/2019/110678/2 є протиправним, адже відповідачем, всупереч вимогам чинного законодавства не доведено обґрунтованості прийнятого рішення, в той час як Товариством з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» надано усі необхідні документи для підтвердження митної вартості товарів, що ввозились на територію України.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт», згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є юридичною особою з 21.06.2002 року.

21 вересня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Урганч Бахмал», компанією, зареєстрованою в Республіці Узбекистан (Продавець) та Позивачем (Покупець), був укладений Контракт №21-09, відповідно до якого Продавець постачає Покупцю продукцію, визначену в специфікації №1, а Покупець зобов`язується прийняти такий товар та своєчасно здійснити оплату на умовах Контракту (а.с. 9-10).

Відповідно до пунктів 2.1, 3.3, 4.2, 4.3 та 8.3 Контракту Продавець і Покупець погодили, що базисні умови поставки Товару - FCA склад Продавця, м. Ургенч, Республіка Узбекистан, відповідно до Incoterms 2010.

Оплата здійснюється на розрахунковий рахунок Продавця наступним чином: передоплата 50% вартості Товару і 50% вартості при готовності Товару до відвантаження.

Усі платежі здійснюються на розрахунковий рахунок Продавця за його реквізитами й на підставі інвойсів від нього протягом 5 банківських днів із дати їх оформлення. Строк поставки - протягом 5 робочих днів після отримання 100% вартості Товару.

29.10.2018 року Продавець, на виконання умов Контракту та Специфікації, виставив позивачу Рахунок до сплати №56, на підставі якого, згідно платіжного доручення від 15.11.2018 р. ТОВ «Текстиль-Контакт» перерахував 16000,00 доларів США (а.с. 12-13).

29 листопада 2018 року контрагент своїм листом повідомив позивача про готовність товару та необхідність перерахувати решту його вартості на рахунок Продавця (а.с. 14).

На наступний день, на підставі Рахунку 56, позивач перерахував Продавцю кошти за товар у сумі 64 558,00 доларів США відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах від 30.11.2018 року №261 (а.с. 15).

Надалі, 14 січня 2019 року ТОВ «Текстиль-Контакт» подало до Київської митниці ДФС митну декларацію ІМ40ДЕ №UA125110/2019/400440, у графах 31 якої був задекларований придбаний товар (а.с. 16-17).

Відповідно до граф 20, 22 Митної декларації, загальна вартість товару склала 80 558,00 долари США, як це зазначено в Специфікації, Рахунку 56, а його поставка відбувалася на умовах FCA м. Ургенч, Республіка Узбекистан відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Incoterms 2010).

Судом першої інстанції також встановлено, що позивач здійснив перевезення товару з м. Ургенч, Республіка Узбекистан, до місця ввезення на митну територію України. Розмір таких витрат склав 2 800,00 доларів США (а.с. 23-25).

Тому, загальна митна вартість товару позивача в гривневому еквіваленті станом на 14 січня 2019 року склала: (80 558,00 доларів США + 2 800,00 доларів США) х 28,153842 = 2 346 847,96 грн.

14 січня 2019 року відповідач надіслав позивачу через спеціалізовану систему обміну електронними повідомленнями запит (повідомлення) щодо надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару за Митною декларацією ІМ40ДЕ №UA125110/2019/400440.

У своєму запиті Відповідач витребував від Позивача надання наступних документів: 1) рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), в тому числі угоди на перевезення, заявки на транспортне перевезення, платіжного документа щодо оплати перевезення тощо; 2) інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 3) виписки з бухгалтерської документації; 4) каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару; 5) висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини (а.с. 26).

У відповідь на запит, 16.01.2019 року позивач направив відповідачу листа №43, зокрема, додав такі додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів, як Лист Продавця б/н від 16 січня 2019 року, його Комерційну пропозицію та Прайс-листа.

Проте, 16.01.2019 року Київська митниця ДФС прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UА125110/2019/110678/2, яким застосувала другорядний (резервний) метод для визначення митної вартості товару №2 та товару №3 (а.с. 40).

Не погоджуючись із рішеннями відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно із статтею 248 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - МК) митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК).

Статтями 49, 50 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК).

Відповідно до статті 57 МК, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною другої статті 54 МК, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 МК передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 53 МК, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини п`ятої статті 53 МК, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК вбачається, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК).

Крім цього, відповідно до частини шостої статті 54 МК, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зміст статті 53, частин першої, другої та п`ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України дає підстави для висновку, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України та у випадках, встановлених цим Кодексом (якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни), письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Водночас варто наголосити, що повідомляючи декларанта про необхідність надати додаткові документи митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.

Тобто, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При цьому, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 31 березня 2015 року №21-53а15 та №21-127а15.

Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі з вимог апеляційної скарги, підставою для витребування від декларанта додаткових документів, слугував висновок митного органу про відсутність у документах, приєднаних до ЕМД, всіх відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості. Так, контролюючий орган посилається на те, що в ході проведення митного контролю було встановлено розбіжності в документах, а саме: відповідно до умов договору купівлі продажу товарів передбачено 50% передплати і 50% вартості на момент готовності товару на відвантаження, при цьому, імпортером до митного оформлення надано платіжні доручення на 20% і 80% відповідно, а сама проплата затримана, що на думку митного органу, не дає можливість ідентифікувати розрахунок за дану поставку, проте колегія суддів вважає такі доводи контролюючого органу необґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вже раніше, відповідно до частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують число значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено. - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Отже, банківські платіжні документи подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів у разі, якщо рахунок було сплачено.

У той же час, навіть якщо банківські платіжні документи були проведені позивачем поза межами термінів оплати, визначених контрактом, це впливає виключно на його договірні (господарські) відносини із контрагентом, однак не свідчить про те, що такі банківські платіжні документи втратили юридичну силу як документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару.

Визначальним при підтвердженні митної вартості товарів є не дата перерахування грошових коштів (адже якщо рахунок не сплачено, то надання банківських платіжних документів і не вимагається відповідно до закону), а факт їх наявності та відомості, зазначені в них.

Більше того, платіжні доручення №№244, 261, видані ТОВ «Текстиль-Контакт» на загальну суму 80558,00 доларів США, що й підтверджує вартість імпортованих товарів за ціною договору.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача, щодо не підтвердження позивачем такої складової митної вартості спірного товару як витрати на його транспортування до митної території України.

Відповідно до матеріалів справи позивачем, окрім довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Богі Ерам Хоразм» про транспортно- експедиційні витрати №03 від 10 січня 2019 року (надалі - «Перевізник»), також надано і Договір транспортної експедиції №1 від 27 грудня 2018 року, укладений між Позивачем та Перевізником, Рахунок №01 від 02 січня 2019 року, виданий Перевізником, та Акт прийому-передачі наданих послуг б/н від 17 січня 2019 року, складений між Позивачем та Перевізником.

Варто зазначити, що Позивач поніс витрати на транспортування спірного товару в розмірі 3 000,00 доларів США, у тому числі 2 800,00 доларів США до митної території України.

У той же час, загальна митна вартість спірного товару, задекларована Позивачем у Митній декларації 400440, складає в гривневому еквіваленті станом на 14 січня 2019 року: (80 558,00 доларів США + 2 800,00 доларів США) х 28,153842 = 2 346 847,96 грн.

Щодо не надання у відповідь на запит контролюючого органу, висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини, варто зазначити наступне.

Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності-) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На переконання колегії суддів, законодавець ставить обов`язок суб`єкта господарювання надати висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини у пряму залежність від наявності таких документів у останнього.

Таким чином, так як у Позивача був відсутній як станом на день підписання заяви позивача №43 від 16 січня 2019 року, листа позивача №0204/19-01 від 02 квітня 2019 року, так і станом на день підписання позовної заяви будь-який висновок про якісні та вартісні характеристики спірного товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, то ненадання позивачем митному органу вищезазначеного документу не може слугувати підставою для прийняття останнім оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Київської митниці Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київської митниці Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Л.В.Бєлова

О.О.Беспалов

Повний текст виготовлено 01 жовтня 2019 року.