Справа № 200/9596/19-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2019 р. Справа№200/9596/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , рнокпп: НОМЕР_1 ) до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (місце знаходження: вул. Незалежності, буд. 28А, м. Добропілля, Донецька області, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , 31 липня 2019 року звернувся з позовною завою до Пенсійного фонду України Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про:

- визнання протиправними рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 1906 від 30 серпня 2018 року про відмову в призначені пенсії;

- зобов`язання Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового стажу

навчання в профтехучилищі № 18 Донецька до професії помічника машиніста тепловоза з 01.09.1978 року по 14.07.1980 року, атестат № 9694 від 14.07. 1980 року;

період служби у збройних силах з 12.05.1982 року по 09.05.1984 року, а також періоди роботи:

- з 23.07.1980 року по 05.05.1982 року;

- з 20.09.1984 року по 21.06.1986 року;

- з 24.07.1986 року по 01.02.2005 року;

- з 02.02.2007 року по 22.10.2008 року;

- з 03.11.2011 року по 11.05.2012 року;

- з 18.07.2012 року по 02.01.2015 року;

- з 10.02.2015 року по 23.02.2016 року;

- з 21.01.2017 року по 28.04.2018 року.

- зобов`язання Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити пенсію за вислугу років з 05.06.2018 року, повторно розглянути заяву про призначення пенсії за вислугою років № 1906 від 05.06.2018 року, зарахувавши періоди

навчання в профтехучилищі № 18 Донецька до професії помічника машиніста тепловоза з 01.09.1978 року по 14.07.1980 року, атестат № 9694 від 14.07. 1980 року;

період служби у збройних силах з 12.05.1982 року по 09.05.1984 року, а також періоди роботи:

- з 23.07.1980 року по 05.05.1982 року;

- з 20.09.1984 року по 21.06.1986 року;

- з 24.07.1986 року по 01.02.2005 року;

- з 02.02.2007 року по 22.10.2008 року;

- з 03.11.2011 року по 11.05.2012 року;

- з 18.07.2012 року по 02.01.2015 року;

- з 10.02.2015 року по 23.02.2016 року;

- з 21.01.2017 року по 28.04.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення. Рішенням відповідача позивачу відмовлено у призначені пенсії у зв`язку із недостатністю пільгового стажу роботи, оскільки безпідставно, на думку позивача, не включено до розрахунку пільгового стажу період роботи з 23.07.1980 по 05.05.1982 року, з 20.09.1984 по 21.06.1986 року, з 10.02.2015 року по 23.02.2016 року, з 21.04.2017 року по 28.04.2018 року, оскільки він не надав довідки про підтвердження спеціального стажу за ці періоди роботи; з 10.02.2015 року по 23.02.2016 року, з 21.04.2017 року по 28.04.2018 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про спеціальний стаж; з 02.02.2007 року по 22.10.2008 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не вірно вказаний код підстави для обліку спеціального стажу; з 24.07.1986 року по 31.01.2005 року, оскільки в надій довідці про підтвердження пільгового стажу виправлена дата її видачі. Позивач вказує, що періоди його роботи належним чином відображені в його трудовій книжці, яка є основним документом, якій підтверджує стаж роботи.

Позивач вважає дії відповідача щодо не зарахування стажу роботи протиправними та такими, що порушують його конституційні права, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представник відповідача до суду надав відзив проти адміністративного позову. У відзиві відповідач зазначив, що Рішенням в.о. начальника управління від 30.08.2018 року № 1906 позивачу було відмовлено в призначені пенсії. До пільгового стажу а вислугою років не зараховані періоди роботи з 23.071980 по 05.05.1982 року в Донецькому металургійному заводі ім. Леніна, з 20.09.1984 року по 21.06.1986 року на Донецькому коксохімічному заводі ім. Кірова, з 10.02.2015 року по 23.02.2016 року в ТОВ «Метал-Трейд Україна», з 21.01.2017 року по 28.04.2018 року в ПП «Желдосервіс» у зв`язку з не наданням довідок про підтвердження пільгового стажу. Також, в періодах роботи з 10.02.2015 року по 23.02.2016 року в ТОВ «Метал Трейд Україна», з 21.01.2017 року по 28.04.2018 року а ПП «Желдорсервіс» в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не вірно вказаний код підстави для обліку спеціального стажу. Період роботи з 24.07.1986 року по 31.01.2005 року в ДП «Донецьквантажтранс» оскільки в довідці виправлена дата.

Щодо позовних вимог про зарахування до пільгового стажу періоду навчання в профтехучилищі № 18 м. Донецька з 01.09.1978 року по 14.07.1980 року та служи в Радянській армії з 12.05.1982 року по 09.05.1984 року зазначає, що в рішенні взагалі відсутні посилання на відмову у не зарахуванні цих періодів, а тому дана позовна вимога є передчасною.

Окрім того, вказує що період роботи з 03.11.2011 року по 11.05.2012 року в ПАТ «Донецькій електрометалургійний завод» та з 18.07.2012 року по 02.01.2015 року в ПАТ «Управління механізації «Півдегтансбуд» зараховано до пільгового стажу за вислугою років, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

У зв`язку з чим, представник УПФУ вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного судового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05 червня 2018 року звернувся до управління відповідача для призначення пенсії за віком згідно п. 2-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 55 Закону України « Про державне пенсійне страхування».

З трудової книжки НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 :

- з 01.09.1978 року по 14.07.1980 року навчався в профтехучилищі № 18 м. Донецька за професією помічника машиніста тепловоза;

- з 23.07.1980 року по 05.05.1982 року працював в службі рухомого складу залізничного цеху в якості помічника машиніста тепловозу в Донецькому металургійному заводі ім. Леніна;

- з 12.05.1982 року по 09.05.1984 оку проходив служби в Радянській армії;

- з 20.09.1984 року по 21.06.1986 року працював в залізничному цеху помічником машиніста тепловоза в Донецькому коксохімічному заводі ім. Кірова;

- з 24.07.1986 року по 01.02.2005 року працював помічником машиніста тепловоза в ПАТ «Донецьквантажтранс»;

- з 02.02.2007 року по 22.10.2008 року працював машиністом тепловозу на дільниці маляропогрузки в ПАТ «Конструкція»;

- з 03.11.2011 року по 11.05.2012 року працював помічником машиніста тепловозу залізничного цеха в ПАТ «Донецький електрометалургійний завод»;

- з 18.07.2012 року по 02.01.2015 року працював машиністом тепловозу дільниці рухомого складу в ПАТ «Управління механізації «Південтрансбуд»;

- з 10.02.2015 року по 23.02.2016 року працював машиністом тепловозу в ООО «Метал-Трейд Україна».

Відповідно до дублікату трудової книжки НОМЕР_3 ОСОБА_1 :

- з 21.01.2017 року по 28.04.2018 року працював машиністом тепловозу в ПП «Желдорсервіс».

Рішенням Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовлено в призначені пенсії ОСОБА_1 , оскільки:

1) заявник для призначення пенсії не надав довідки про підтвердження спеціального стажу за період роботи на:

- Донецькому металургійному заводі ім. Леніна з 23.07.1980 року по 05.05.1982 року в якості помічника машиніста тепловоза;

- Донецькому коксохімічному заводі ім. Кірова з 20.09.1984 року по 21.06.1986 року в якості помічника машиніста тепловоза;

- ТОВ «Метал-трейд Україна» з 10.02.2015 року по 23.02.2016 року в якості машиніста тепловоза;

- ПП «Желдорсервіс» з 21.04.2017 року по 28.04.2018 року в якості машиніста тепловоза.

2) за періоди роботи в ТОВ «Метал-Трейд Україна» та ПП «Желдорсервіс» в реєстрі застрахованих осіб осів Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про спеціальний стаж, тому періоди роботи з 10.02.2015 року по 23.02.2016 року, з 21.04.2017 року по 28.04.2018 року не зараховано до пільгового стажу.

3) за період роботи з 02.02.2007 року по 22.10.2008 року а ПАТ «Конструкція» в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не вірно вказаний код підстави для обліку спеціального стажу, тому вказаний період не враховано до пільгового стажу;

4) пільгова довідка від 27.12.2013 року № 07/1402 надана заявником з більш раннього терміну, ніж звернення за призначенням пенсії та неможливістю проведення перевірки достовірності її видачі, до пільгового стажу не врахований період роботи з 24.07.1986 року по 31.01.2005 року.

Таким чином, відповідно до рішення відповідача, страховий стаж ОСОБА_1 складає 34 роки 5 місяців 17 днів, в тому числі стаж роботи робітником локомотивних бригад згідно ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» складає 3 роки 2 місяці 2 дні.

Позивач, не згоджуючись з прийнятим рішенням, направив до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій обрості лист, у відповідь на яке останнім надано відповідь від 31.10.2018 року № 4997-К-01, за змістом якого вона дублює рішення відповідача про відмову в призначені пенсії.

09.04.2019 року Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надіслало позивачу лист за № 5519/02, відповідно до тексу якового вказано, що ОСОБА_1 необхідно звернутися до управління для отримання відповіді на його звернення про запит довідок з інших установ.

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжці, відповідних записів у ній від 27.11.2013 року № 07/1909 ОСОБА_1 працював повний робочий день в «Донецьквантажтранс» з 24.07.1986 року по 31.01.2005 року помічником машиніста тепловоза.

Довідкою «Донецьквантажтранс» від 27.12.2013 року № 07/1410 вказано всі перейменування вказаного підприємства.

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії ТОВ «Метал-трейд Україна» від 08.01.2019 року № 003, ОСОБА_1 працював повний робочий день з 10.02.2015 року по 23.02.2016 року за професією машиніст тепловозу.

Відповідно до атестата № 9697 Державного комітету Ради Міністрів Української РСР по професійно-технічній освіті ОСОБА_1 закінчив міське професійно-технічне училище № 18 м. Донецька Донецької області по професії помічник машиніста тепловоза.

Згідно з Військовим квитком НОМЕР_4 , ОСОБА_1 з 12 травня 1982 року по 09 травня 1984 року проходив службу в збройних силах.

Також, в матеріалах справи наявні довідки та накази на підтвердження пільгового стражу роботи позивача, атестації робочих місць тощо.

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно відмови в призначені пенсії позивачу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 N 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Відповідно до ст. 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.3 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що за наявності у позивача основного документу, що підтверджує стаж роботи та відповідного запису у ній, відсутні підстави та необхідність у підтвердженні стажу роботи позивача відповідно до Постанови КМУ № 637, у зв`язку з чим положення Порядку підтвердження стажу роботи, затвердженого вказаною постановою застосуванню у даному випадку не підлягають.

Позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не вірно вказаний код підстави для обліку спеціального стажу, оскільки вказаний недолік не повинен перешкоджати громадянину в реалізації доступу до його права на пенсійне забезпечення.

Також, суд вважає посилання відповідача про те, що заявник надав пільгову довідку з виправленою датою видачі таким, що ґрунтуються на припущеннях, а тому не може бути підставою для неврахування періоду роботи позивача для призначення йому пенсії.

Посилання відповідача на те, що довідка надана з більш раннього терміну, ніж звернення за призначенням пенсії також не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, адже довідка містить всі необхідні властивості, а повивач не має змоги надати довідку з іншої дати, адже є загальновідомою обставина щодо знаходження м. Донецьк на території, тимчасово непідконтрольній Україні (місце фактичного місцезнаходження юридичної особи, яка видала довідку та, відповідно, його архіву), що перешкоджає позивачу взяти довідку повторно з більш пізньою датою.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову позивачу в призначенні пенсії не відповідає вимогам щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, є протиправним, а тому суд вважає позовну вимогу про скасування цього рішення обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Також, оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, Loizidouv. Turkey, Cyprusv. Turkey), проти Молдови та Росії (зокрема, Mozerv/the Republic of Moldova and Russia, Ilascu and Othersv. Moldova and Russia), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, статті 14 Закону № 1788, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 1906 від 30 серпня 2018 року про відмову в призначені пенсії ОСОБА_1 з підстав, в ньому зазначених.

Окрім того, суд звертає увагу, що позивачем для призначені пенсії були надані: копія атестату № 9694 від 14.07.1980 року; копія військового квитка НОМЕР_4 та довідку з Військового комісаріату № 296 від 05.06.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України Про професійно-технічну освіту час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Таким чином, зважаючи на те, що позивач закінчив навчання 14.07.1980 року та почав роботу по спеціальності, за якою закінчив навчання 23.07.1980 року, то період навчання позивача зараховується до його стажу для призначення пенсії.

Щодо не зарахування часу призову на строкову службу позивача суд зазначає наступне.

Час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

05.05.1982 року позивач був звільнений з посади помічника машиніста у зв`язку з призивом до лав Радянської Армії, в якій прослужив до 09.05.1984 року.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто враховуючи, що позивач на момент призову на військову службу працював за професією помічника машиніста та був звільнений саме з підстави призову на військову службу, період його служби в Радянській Армії також повинен бути зарахований до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком.

Суд також зазначає, що хоча позивачем для призначення пенсії були надані копія атестату № 9694 від 14.07.1980 року; копія військового квитка НОМЕР_4 та довідку з Військового комісаріату № 296 від 05.06.2017 року, проте управлінням відповідача в рішенні не вказано, чи зараховує він взагалі вказані періоди, а у відзиві вказує, що вимоги про зарахування періоди навчання та періоду служби у армії є передчасними, що суперечить наявними у справі доказами.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частин 1, 5 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та зарахування стажу роботи позивача на підприємствах, час навчання та служби в армії у повному обсязі.

Щодо клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду суд зазначає наступне.

Рішення про відмову в призначені пенсії, датоване 30.08.2018 року, позивач отримав у вересні 2018 року.

Суду надані докази того, що позивач кілька разів звертався з листами до Головного управління Пенсійного фонду України про перегляд вказаного рішення про відмову. Останній лист було вручено відповідач 30.11.2018 року, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Окрім того, відповідач направив позивачу останній лист про необхідність звернення до управління для отримання відповіді на його звернення про запит довідок від 09.04.2019 року, яке отримано позивачем 30.07.2019 року.

З наведеного вбачається, що позивач здійснював спроби досудового регулювання спору, та останню відповідь отримав 30.07.2019 року, тому суд вважає строк звернення до суду таким, що не було пропущено.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду в Донецькій області суми судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок на користь ОСОБА_1 , як того вимагає ч.2 ст. 4 Закон України Про судовий збір.

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , рнокпп: НОМЕР_1 ) до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (місце знаходження: вул. Незалежності, буд. 28А, м. Добропілля, Донецька області, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 1906 від 30 серпня 2018 року про відмову в призначені пенсії.

Зобов`язати Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити пенсію за вислугу років з 05.06.2018 року, повторно розглянути заяву про призначення пенсії за вислугою років № 1906 від 05.06.2018 року, зарахувавши періоди:

навчання в профтехучилищі № 18 Донецька до професії помічника машиніста тепловоза з 01.09.1978 року по 14.07.1980 року, атестат № 9694 від 14.07. 1980 року;

період служби у збройних силах з 12.05.1982 року по 09.05.1984 року, а також періоди роботи:

- з 23.07.1980 року по 05.05.1982 року;

- з 20.09.1984 року по 21.06.1986 року;

- з 24.07.1986 року по 01.02.2005 року;

- з 02.02.2007 року по 22.10.2008 року;

- з 03.11.2011 року по 11.05.2012 року;

- з 18.07.2012 року по 02.01.2015 року;

- з 10.02.2015 року по 23.02.2016 року;

- з 21.01.2017 року по 28.04.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 30 вересня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Арестова