Справа № 824/503/19-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/503/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кушнір В.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Сенюх Ю.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Любимової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У поданому до суду адміністративному позові фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (позивач) просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області (відповідач) № та № від 10.07.2018р.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач за наслідками проведеної перевірки дійшов висновку про заниження позивачем доходу за 2016 рік в сумі 351953,93грн., що складається з доходу в сумі 236053,93грн. від реалізації заморожених напівфабрикатів та від поповнення рахунку власними коштами в сумі 115900грн., а також заниження доходу за 2017 рік в сумі 1497035,52грн., у зв`язку з віднесенням сум грошових коштів, сплачених Комітенту в певні періоди, коли реалізація комісійного товару була меншою ніж така сплата. У зв`язку з цим, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 10.07.2018р., яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб на загальну суму 298 861,15грн. (в т.ч. 239088,92грн. - за основним платежем та 59772,23грн. за штрафними санкціями), а також № від 10.07.2018р., яким застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування РРО в сумі 66444,85грн.

Позивач зазначає, що у 2016 році нею отримано комісійну винагороду в сумі 264263,27грн., що відображено у податковій декларації за 2016 рік. Таким чином, позивач стверджує, що заниження доходу в сумі 236053,93грн. не відбулося, натомість, відповідач включив до доходу позивача суми грошових коштів, які на кінець місяця не були перераховані комітенту, а також безпідставно для розрахунку взяв показники: 1578959,20грн. +1178850грн. (що дає в сумі 2 757 709,20грн.) - 2 521 755,27 грн., тоді як надходження на рахунок позивача разом за вересень-грудень 2016 року складає 2172168грн.

Щодо заниження доходу за 2016 рік в розмірі 115 900грн. внаслідок поповнення розрахункового рахунку власними грошовими коштами позивач вказує, що внесення суми 83000грн. 28.11.2016р. не є внесенням власних коштів, оскільки з банківської виписки вбачається зарахування коштів з призначенням платежу за "надані послуги". Щодо коштів в сумі 32900грн. позивач дійсно вносила на банківський рахунок власні кошти, однак вважає, що внесення власних коштів не можна трактувати як отриманий дохід та включати до об`єкту оподаткування.

Також позивач зазначає, що заниження доходу за 2017 рік в сумі 1 497 035,52грн. не відбулося, оскільки така сума є коштами, сплаченими Комітенту в певні періоди, коли реалізація комісійного товару була меншою ніж така сплата, оскільки мала місце кредиторська заборгованість Комісіонера перед Комітентом.

Крім того, позивач вважає необґрунтованим висновок податкового органу про те, що нею перевищено граничний обсяг доходу - 5 000 000 грн. в 2017 році на суму 1466 394,58грн. Відтак, на думку позивача, застосовування до такого перевищення доходу ставки 15% є безпідставним.

Щодо штрафних санкцій за не оприбуткування готівкових коштів позивач вказує, що всі готівкові кошти позивачем оприбутковувалися вчасно, а відсутність такого порушення підтверджується витягами з Книги реєстрації розрахункових операцій за відповідні календарні дати. На завершення позивач вказує, що штрафні санкції згідно податкових повідомлень-рішень № від 10.07.2018р. в сумі 59772,23 грн. та № від 10.07.2018р. в сумі 66 444,85 грн. не можуть бути застосовані до неї враховуючи те, що статус суб`єкта господарювання ОСОБА_2 припинила 23.01.2018р., відповідно, не була платником єдиного податку та не може нести відповідальність у вигляді зазначених штрафних санкцій згідно норм законодавства.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки перевіркою встановлено, що позивач отримала дохід у формі комісійної винагороди в розмірі 264 263,27грн. та відобразила її в декларації за 2016 рік. Разом з тим, перевіркою було встановлено що ОСОБА_2 отримувала і інші доходи, які не були включені до оподаткованого доходу що є порушенням чинного законодавства (виторги РРО та інші види доходів). Також в ході перевірки встановлено, що на розрахунковий рахунок позивача, відкритий для здійснення підприємницької діяльності, надходили грошові кошти в сумі 115900,00 грн., що згідно виписок банкує власними грошовими коштами. При цьому, на думку податкового органу, такі кошти включаються до доходу фізичної особи- підприємця - платника єдиного податку.

Таким чином, відповідач вказує, що згідно податкової декларації позивача за 2016 рік, обсяг доходу становить 264 263,27 грн., тоді як за даними перевірки 616 217,20 грн., розбіжність + 351953,93грн. При цьому, також звертає увагу на те, що аналізом наявності у позивача заборгованості по розрахунках з контрагентами на підставі актів звірок взаєморозрахунків із ТзОВ «Єрмак Голд» встановлено, що заборгованість перед контрагентами складає - 0.

Відповідач також зазначає, що в ході перевірки встановлено порушення ОСОБА_2 вимог пп.291.4 ст.294 ПК України. Так, згідно даних перевірки фактичний обсяг отриманого позивачем доходу за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. складає 6 466 394,58 грн., тоді як граничний обсяг сум отриманого доходу за 2017 рік складає 5 000 000,00 грн., отже граничний обсяг сум отриманого доходу перевищено на 1 466 394,58 грн.

На підставі зазначено податковий орган стверджує, що платником в порушення пп.293.8.3 п.293.8 ст.293 ПК України не застосовано ставку єдиного податку у розмірі 15% до обсягу перевищення доходу, чим занижено єдиний податок за період з 06.09.2016 року по 31.12.2017 року в сумі 239 088,92 грн., в тому числі за період з 06.09.2016 року по 31.12.2016 року в сумі 17 597,70 грн. (за ставкою 5%), за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року в сумі 1532,04 (за ставкою 5%) та в сумі 219 959,18 грн. (за ставкою 15%).

Щодо підстав для застосування штрафних санкцій за неоприбуткування готівки відповідач пояснює, що при перевірці встановлено порушення позивачем п.2.2, п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004р. № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005р. за №40/10320, а саме: не забезпечено оприбуткування готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книгу обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО /шляхом співставлення даних звітів РРСК відповідних касових (розрахункових) документах з даними книг обліку розрахункових операцій) на загальну суму 13 288,97 грн.

З приводу тверджень позивача щодо неправомірності нарахування штрафних санкцій у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності на момент нарахування відповідач зазначає, що у разі коли після внесення до Державного реєстру запису про припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізична особа продовжує провадити таку діяльність, вважається, що вона розпочала таку діяльність без взяття її на облік як самозайнятої особи.

З указаних підстав відповідач просить у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити повністю.

У відповіді на відзив, поданій позивачем 09.07.2019р., остання додатково вказувала, що податковим органом в ході перевірки, зважаючи на те, що сума виторгу РРО та сума перерахування Комітенту зазначена за період з 06.09.2016 р., не враховано, що позивач почала використовувати РРО з 27.11.2016р., а перерахування на рахунок Комітента здійснювалися з 12.10.2016р. Також не враховано, що з листопада місяця 2017 року використання РРО також не проводилося, а перерахування на рахунок Комітента здійснювалися ще до 29.12.2017р. Крім того, зазначила, що дані актів звірок про кредиторську заборгованість були надані до матеріалів справи з метою підтвердження існування такої заборгованості в певні звітно - розрахункові періоди, що, на її думку, спростовує твердження відповідача про отримання доходу іншого ніж комісійна винагорода.

Ухвалою суду від 31.05.2019р. відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче засідання.

07.08.2019р. ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача у вступному слові позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на підстави наведені у позові.

Представник відповідача у вступному слові проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на їх безпідставність.

Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстрована як фізична особа-підприємець 06.09.2016р. та взята на податковий облік з 06.09.2016р., припинила підприємницьку діяльність 23.01.2018р., знята з обліку Чернівецької ОДПІ ГУДФС у Чернівецькій області - 23.01.2018р. Основний вид діяльності - «код КВЕД 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах» (а.с.13-15).

З матеріалів справи видно, що під час здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_2 перебувала на 3-й групі спрощеної системи оподаткування, 5% від валового доходу, що не заперечувалось сторонами в ході розгляду справи.

На підставі наказу від 18.05.2018р. №335, направлень №№ 924, 925, 929, 930 від 31.05.2018р., виданих Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області, посадовими особами управління з 31.05.2018р. по 20.06.2018р. була проведена документальна планова перевірка самозайнятої особи ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів за період з 06.09.2016р. по 31.12.2017р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з 06.09.2016р. по 31.12.2017р. (а.с.16).

За наслідками проведеної перевірки складено акт №87/24-13-13-04-18/ від 26.06.2018р., згідно висновків якого встановлено порушення позивачем:

- ст.44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) - не представлено для перевірки книгу обліку доходів;

- п.292.1, п.292.6 ст.292, пп.293.8.3 п.293.8 ст.293 ПК України, внаслідок чого донараховано єдиний податок за період з 06.09.2016р. по 31.12.2017р. в сумі 239 088,92 грн., в тому числі за період з 06.09.2016р. по 31.12.2016р. в сумі 17 597,70грн. (за ставкою 5%), за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. в сумі 1532,04грн. (за ставкою 5%) та в сумі 219 959,18грн. (за ставкою 15%).

- п.2.2, п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004р. №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005р. за №40/10320 (далі - Положення №637), а саме: не забезпечено оприбуткування готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книгу обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (шляхом співставлення даних звітів РРО, відповідних касових (розрахункових) документах з даними книг обліку розрахункових операцій) на загальну суму 13 288,97грн.,

- п.2.3 Положення №637;

- постанову Правління Національного банку України від 06.06.2013р. №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» (а.с.16-58).

На підставі висновків акту перевірки, 10.07.2018р. податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

№, яким за порушення п.292.1, п.292.6 ст.292, пп.293.8.3 п.293.8 ст.293 ПК України позивачу збільшено суму податкового зобов`язання за платежем «єдиний податок з фізичних осіб» на загальну суму 298 861,15грн. (в т.ч. 239 088,92 грн, - за основним платежем, 59 772,23грн. - за штрафними санкціями) (а.с.60);

№ , згідно з яким до позивача за порушення п.2.2, п.2.6 Положення №637 застосовано штрафні санкції (за платежем «штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування РРО») в сумі 66 444,85 грн. (а.с.59).

Позивач не погоджується з висновками вказаного акту перевірки та прийнятими на його підставі рішеннями, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом.

Суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755- IV (далі - ПК України).

У відповідності до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи.

Порядок визначення доходів та їх склад для платників єдиного податку першої - третьої груп закріплений в ст.292 ПК України.

Так, доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця - є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності (п.292.1 ст.292 ПК України).

За змістом п.292.3 ст.292 ПК України до суми доходу платника єдиного податку включається вартість безоплатно отриманих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг). Безоплатно отриманими вважаються товари (роботи, послуги), надані платнику єдиного податку згідно з письмовими договорами дарування та іншими письмовими договорами, укладеними згідно із законодавством, за якими не передбачено грошової або іншої компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг) чи їх повернення, а також товари, передані платнику єдиного податку на відповідальне зберігання і використані таким платником єдиного податку. До суми доходу платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) за звітний період включається вартість реалізованих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг), за які отримана попередня оплата (аванс) у період сплати інших податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Виключення з переліку доходів, передбачених пп.1 п.292.1 ст.292 ПК України, закріплені у п. 292.11 ст. 292 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що до складу доходів платника єдиного податку третьої групи входять суми коштів, отриманих від реалізації товарів (надання послуг).

В свою чергу, п.292.4 ст.292 ПК України визначено, що у разі надання послуг, виконання робіт за договорами доручення, комісії, транспортного експедирування або за агентськими договорами доходом є сума отриманої винагороди повіреного (агента).

Таким чином, кошти отримані від реалізації товарів, надання послуг за договорами комісії вважаються доходом повіреного (агента) лише в частині суми отриманої винагороди.

Датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг) (п.292.6 ст.292 ПК України).

Судом встановлено, що висновок про заниження позивачем єдиного податку за період з 06.09.2016р. по 31.12.2017р. в сумі 239 088,92грн. зроблений відповідачем за результатами аналізу взаємовідносин платника із ТзОВ «Єрмак Голд».

Згідно договору комісії №01-10/16-108 від 01.10.2016р. укладеного між ОСОБА_2 (Комісіонер) з ТзОВ «Єрмак Голд» (Комітент), ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання від свого імені та за рахунок Комітента за обумовлену винагороду здійснити продаж третім особам - товару, що належить Комітенту, в кількості, асортименті і за цінами визначеними у накладних на кожну партію товару, що передається на комісію, а Комітент взяв на себе зобов`язання виплатити комісійну винагороду визначену умовами цього договору (а.с.61-62).

Перевіркою встановлено, що позивачем в періоді, що перевірявся проводилась реалізація товарів (заморожених напівфабрикатів) торгової марки «Продукти Єрмоліно» згідно договору комісії №01-10/16-108 від 01.10.2016р. Реалізація проводилась з використанням РРО.

Отримані самозайнятою особою ОСОБА_2 доходи від комісійної винагороди за реалізацію товарів торгової марки «Продукти Єрмоліно» (заморожені напівфабрикати) за період з 06.09.2016р. по 31.12.2017р. задекларовані останньою в податкових деклараціях, згідно яких обсяг отриманого доходу від провадження фінансово - господарської діяльності становить 5 233 622,33 грн., в тому числі за період з 06.09.2016р. по 31.12.2016р. в сумі 264 263,27грн., за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. в сумі 4 969 359,06 грн.

Поряд із цим за даними перевірки, фактичний обсяг отриманого доходу від провадження фінансово - господарської діяльності за період з 06.09.2016р. по 31.12.2016р. становить 616 217,20грн., а за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. - 6 466 394,58 грн.

Щодо періоду з 06.09.2016р. по 31.12.2016р. суд зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що в ході перевірки на підставі інформації бази даних «ІС Податковий блок», аналізу видаткових накладних (на комісію), звітів комісіонера, актів взаєморозрахунків між ТзОВ «Єрмак Голд» та самозайнятою особою ОСОБА_2 та банківських виписок з рахунку останньої встановлено, що за період з 12.10.2016р. по 25.11.2016р. самозайнятою особою ОСОБА_2 проводилась реалізація заморожених напівфабрикатів згідно договору комісії від 01.10.2016р. без використання РРО, та за указаний період реалізовано заморожених напівфабрикатів на суму 1 178 850,00грн. (в тому числі за період з 12.10.2016р. по 31.10.2016р. в сумі 643 000,00 грн., за період з 04.11.2016р. по 25.11.2016р. в сумі 535 850,00грн).

Крім того, виторг РРО за період з 06.09.2016р. по 31.12.2016р. склав 1 578 959,20 грн.

На виконання умов договору від 01.10.2016р. ОСОБА_2 перераховано на розрахунковий рахунок Комітента 2 521 755,27грн.

Таким чином, розбіжність між задекларованою сумою доходу і встановленою на підставі вказаних вище даних становить 236 053,93 грн., а саме: виторг РРО в сумі 1 578 959,20грн. + реалізація за готівкові кошти в сумі 1 178 850,00грн. - перерахування торгової виручки Комітенту в сумі 2 521 755,27грн.

Позивачем до позову не надано доказів, які б спростовували наявність вказаної вище розбіжності, крім того не надано пояснень щодо її походження. При цьому, за наявними у справі актами взаємозвірок кредиторська заборгованість позивача перед Комітентом за указаний період була відсутня.

На підставі вказаного, суд вважає, що податковим органом обґрунтовано встановлено, заниження ОСОБА_2 за період з 06.09.2016р. по 31.12.2016р. доходу на суму 236 053,93грн., який не було відображено в податковій декларації платника єдиного податку за 2016 рік.

До фактичного обсягу отриманого доходу від провадження фінансово - господарської діяльності за період з 06.09.2016р. по 31.12.2016р. податковим органом також віднесено кошти в сумі 115900грн., які позивач сама вносила на власний банківський рахунок: 05.10.2016р. - 2800грн., 11.10.2016р. - 100 грн., 05.12.2016р. - 30 000 грн., 28.11.2016р. - 83 000грн. (а.с.68-74).

Водночас, виходячи з наведеного в ст.292 ПК України визначення доходу, суд вважає, що кошти, внесені позивачем на власний картковий рахунок можуть бути визнані доходом у випадку отримання таких коштів в якості вартості реалізованих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг). Натомість, доказів того, що такі кошти отримані позивачем як виручка від продажу товарів податковим органом не надано, а відтак включення їх у дохід є безпідставним.

За таких обставин, суд вважає неправомірним висновок податкового органу щодо заниження позивачем доходу від реалізованих заморожених напівфабрикатів згідно договору від 01.10.2016р. в частині суми 115900грн. (що становлять її власні кошти).

При цьому, посилання відповідача щодо особливостей розрахункового рахунку, який відкрито для здійснення підприємницької діяльності варто зазначити, що такі доводи не спростовують того факту, що такі кошти є власністю позивача та не отримані внаслідок здійснення підприємницької діяльності. Крім того, поділ поточних рахунків на такі, що обслуговують фізичних осіб, які є підприємцями та фізичних осіб, які ними не являються, визначений постановою Правління НБУ від 12.11.2003р. №492 не свідчить про те, що власні кошти, внесені на рахунок, який відкрито фізичною особою-підприємцем включаються до доходу такої особи, як вважає податковий орган.

Щодо періоду з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. фактичний обсяг отриманого позивачем доходу за вказаний період згідно даних податкового органу складає 6 466 394,58 грн.

В ході перевірки на підставі інформації бази даних «ІС Податковий блок», аналізу видаткових накладних (на комісію), звітів комісіонера, актів взаєморозрахунків між ТзОВ «Єрмак Голд» та самозайнятою особою ОСОБА_2 та банківських виписок з рахунку останньої встановлено, що в указаний період позивачем проводилась реалізація заморожених напівфабрикатів згідно договору комісії від 01.10.2016р. з використанням РРО та за указаний період реалізовано заморожених напівфабрикатів на суму 23 746 326,69грн. (виторг РРО). На виконання умов договору від 01.10.2016р. позивачем перераховано на розрахунковий рахунок Комітента за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. 27 660 100,87 грн. В результаті цього, податковим органом встановлено розбіжність між реалізацією заморожених напівфабрикатів з використанням РРО та перерахуванням торгової виручки на розрахунковий рахунок Комітента, що склала - 5 410 809,70 грн.

На підставі вказаного, в ході перевірки встановлено розбіжність між задекларованою сумою доходу і встановленою на підставі вказаних вище даних, яка становить 1 497 035,52грн., а саме: виторг РРО в сумі 23 746 32 6,69грн.+ реалізація за готівкові кошти в сумі 5 410 809,70грн. - перерахування торгової виручки Комітету в сумі 27660100,87грн.

Позивачем для спростовування наявності вказаної вище розбіжності, чи для обґрунтування її походження доказів не надано. При цьому, за наявними у справі актами взаємозвірок кредиторська заборгованість позивача перед Комітентом за указаний період була відсутня.

За таких обставин, суд доходить висновку, що податковим органом обґрунтовано встановлено заниження ОСОБА_2 за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. доходу на суму 1 497 035,52грн., який не було відображено в податковій декларації платника єдиного податку за указаний період.

За змістом п.291.4 ст.291 ПК України третя група платників єдиного податку - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

У відповідності до п.292.16 ст.292 ПК України право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році мають платники єдиного податку за умови неперевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого для відповідної групи платників єдиного податку.

Згідно з п.293.3 ст.293 ПК України відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі: 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість згідно з цим Кодексом; 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

Платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які перевищили у податковому (звітному) періоді обсяг доходу, визначений для таких платників у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, до суми перевищення застосовують ставку єдиного податку у розмірі 15 відсотків, а також зобов`язані у порядку, встановленому цією главою, перейти на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом (пп.293.8.3 п.293.8 ст.293 ПК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебувала на податковому обліку в якості платника єдиного податку третьої групи зі ставкою єдиного податку 5%.

Поряд із цим, з наведених вище висновків суду слідує, що позивачем за період з 06.09.2016р. по 31.12.2016р. занижено єдиний податок в сумі 11 802,70грн. (враховуючи необґрунтованість включення податковим органом до фактичного доходу у зазначений період власних коштів позивача в розмірі 115 900грн., а відтак і обов`язку сплачувати єдиний податок в сумі 5 795грн. (115 900грн.*5%).

Крім того, за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. позивачем перевищено граничний обсяг сум отриманого доходу в указаному періоді на 1 466 394,58 грн. У зв`язку з цим, суд вважає обґрунтованими висновки відповідача щодо порушення позивачем вимог пп.291.4 ст.294 ПК України, а відтак і наявності обов`язку застосувати до вказаної суми ставку 15%.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим висновок перевірки про заниження позивачем єдиного податку за період з 06.09.2016р. по 31.12.2017р. в сумі 233 293,92грн., в тому числі за період з 06.09.2016р. по 31.12.2016р. в сумі 11 802,70грн. (за ставкою 5%), за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. в сумі 1532,04грн. (різниця між сумою, на яку занижено дохід за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. - 1 497 035,52грн. та сумою, на яку перевищено граничний обсяг доходу за указаний період - 1 466 394,58грн.) (за ставкою 5%) та в сумі 219959,18 грн. (за ставкою 15%).

У відповідності до п.123.1 ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Судом встановлено, що на підставі вказаної норми відповідачем за порушення позивачем вище викладених положень ПК України застосовано штраф в розмірі 25% визначеного податкового зобов`язання з єдиного податку 239088,92грн. - в сумі 59 772,23грн.

Поряд із цим, суд звертає увагу, що в ході судового розгляду висновок в частині заниження єдиного податку за період з 06.09.2016р. по 31.12.2016р. в сумі 5 795грн. не підтвердився, а відтак сума штрафних санкцій, застосованих на підставі п.123.1 ст.123 ПК України повинна становити: 58 323,48грн. (59 772,23грн. - 1 448,75грн.(5 795грн.*25%)).

За таких обставин, зважаючи на викладене вище, суд доходить висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 10.07.2018р. в частині збільшення позивачу податкового зобов`язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб на загальну суму 7243,75грн. (в ч.т. 5 795грн. - за основним платежем та 1 448,75грн. за штрафними санкціями) є протиправним, а відтак підлягає скасуванню. За таких обставин, позов в цій частині підлягає задоволенню.

В свою чергу, указане податкове повідомлення-рішення в частині збільшення суми податкового зобов`язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб на загальну суму 291 617,40грн. (в т.ч. 233 293,92грн. - за основним платежем та 58 323,48грн. за штрафними санкціями) є обґрунтованим, а відтак позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що податковим органом за наслідками спірної перевірки також встановлено порушення позивачем п.2.2, п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004р. №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005р. за №40/10320, а саме: не забезпечено оприбуткування готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книгу обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО /шляхом співставлення даних звітів РРСК відповідних касових (розрахункових) документах з даними книг обліку розрахункових операцій) на загальну суму 13 288,97 грн.

У зв`язку з цим, відповідачем на підставі абз.3 ст.1 Указу Президента України №436 від 12.06.1995р. «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», прийнято податкове повідомлення-рішення № від 10.07.2018р., яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування РРО в сумі 66444,85грн.

Так, пунктом 1 названого Указу установлено відповідальність за порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу.

Разом з цим, відповідальність, визначену на підставі вказаної норми може нести виключно фізична особа-підприємець. Натомість, в даному випадку фізична особа-підприємець ОСОБА_2 на момент перевірки та винесення спірного податкового повідомлення-рішення підприємницьку діяльність припинила, що підтверджується записом, внесеним 23.01.2018р. про припинення підприємницької діяльності до ЄДРПОУ.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

З огляду на вищевикладене суд вважає безпідставними посилання відповідача на пп.8 п.10 ст.65 ПК України щодо того, що припинення підприємницької діяльності позивача не припинило її зобов`язань, в тому числі зі сплати штрафних санкцій. Відповідальність, визначена пунктом 1 Указу №436 чітко встановлена для суб`єктів підприємницької діяльності. Крім того, вказаний нормативано-правовий акт встановлював спеціальну відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за порушення встановленого порядку ведення операцій з готівкою у національній валюті, посилення відповідальності за додержання ними норм з регулювання обігу готівки та виконання своїх зобов`язань перед бюджетами і державними цільовими фондами, отже штраф застосований на підставі пункту 1 Указу №436 не є зобов`язаннями, що виникли на підставі положень Податкового кодексу України.

Таким чином, суд вважає, що відсутність провадження підприємницької діяльності позивачем виключає її відповідальність, визначену пунктом 1 Указу Президента України №436 у вигляді штрафних санкцій в розмірі 66 444,85грн.

За таких обставин, суд доходить висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 10.07.2018р. є протиправним, а відтак підлягає скасуванню. Відтак, адміністративний позов в цій частині необхідно задовольнити.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийнятого рішення № від 10.07.2018р., а також № від 10.07.2018р. в частині збільшення позивачу податкового зобов`язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб на загальну суму 7243,75грн. (в ч.т.5 795грн. - за основним платежем та 1 448,75грн. за штрафними санкціями).

Водночас, податкове повідомлення-рішення № від 10.07.2018р. прийнято на підставі обґрунтованих висновків перевірки. Доказів, які б спростовували порушення позивачем вимог п.292.1, п.292.6 ст.292, пп.293.8.3 п.293.8 ст.293 ПК України не надано.

За таких обставин адміністративним позов підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч.3 ст.139 КАС України).

Таким чином, враховуючи позовні вимоги, які підлягають частковому задоволенню, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір пропорційно до задоволених вимог (100% / 20,2%) в сумі 737,92грн.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.07.2018р. № про застосування штрафних санкцій в сумі 66444 (шістдесят шість тисяч чотириста сорок чотири) грн. 85 коп.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.07.2018р. № на загальну суму 7 243 (сім тисяч двісті сорок три) грн. 75 коп., з них в частині нарахування єдиного податку з фізичних осіб за податковим зобов"язанням в сумі 5795 (п"ять тисяч сімсот дев"яносто п`ять) грн. та штрафними санкціями в сумі 1448 (одна тисяча чотириста сорок вісім) грн. 75 коп.

4. Відмовити в задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.07.2018р. № на загальну суму 291617 (двісті дев"яносто одну тисячу шістсот сімнадцять) грн. 40 коп., з них в частині нарахування єдиного податку з фізичних осіб за податковим зобов"язанням в сумі 233 293 (двісті тридцять три тисячі двісті дев"яносто три) грн. 92 коп. та штрафними санкціями в сумі 58323 (п"ятдесят вісім тисяч триста двадцять три) грн. 48 коп.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 737, 92грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2019 р.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області (, вул.Героїв Майдану, 200А, м.Чернівці, 58013).

Суддя Кушнір В.О.