Справа № 420/5230/19
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5230/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за позовом Головного управління Національної поліції в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, ) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65091, м. Одеса, вул. Розумовська, 37, ) про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління Національної поліції в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, ) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65091, м. Одеса, вул. Розумовська, 37, ) про скасування постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 12800 грн. в виконавчому провадженні ВП №55221396 від 20.08.2019 року.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 22.11.2017 року старшим державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеської області Коренюк Оленою Володимирівною була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 55221396 з примусового виконання виконавчого листа №815/3351/17 виданого 17.11.2017 року. 15.01.2019 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 року по справі №815/3351/17 було виконано в повному обсязі, про що було повідомлено старшого державного виконавця Коренюк О.В. відповідною заявою із проханням закрити виконавче провадження. 27.08.2019 року на адресу ГУНП в Одеській надійшла постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 12800 грн. від 20.08.2019 ВП № 55221396.

Позивач зазначає, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є, по-перше фактичне виконання судового рішення, по-друге вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Порядок виконання рішень немайнового характеру, які не можуть бути виконані без участі боржника, не передбачає вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення та, як наслідок, стягнення з боржника виконавчого збору. Виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 року у справі № 815/3351/17, можливо лише Головним управлінням Національної поліції в Одеській області. Державний виконавець не вчинив будь-яких дій, які б свідчили про реалізацію заходів примусового виконання рішення, передбачених ст. 10 Закону.

З наведених підстав позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 25.09.2019 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст.ст.268-272, 287 КАС України. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 02.10.2019 року на 09:30 год.

Крім того, ухвалою судді від 09.08.2019 року було витребувано з Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № ВП №55221396.

01.10.2019 року від відповідача до суду надійшли матеріали виконавчого провадження № ВП №55221396 та відзив в якому відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Відділ) з 22.11.2017 перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 815/3351/17, виданого Одеський окружний адміністративним судом від 17.11.2017 про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області вирішити питання про призначення та виплату ОСОБА_1 , як інваліду II групи, захворювання якого пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ , одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року за його заявою та прийняти відповідне рішення. 20.08.2019 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 12800 грн.

Відповідач зазначає, що виконавче провадження закінчено на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Постанову про стягнення виконавчого збору, як і передбачено Законом України «Про виконавче провадження» виведено в окреме виконавче провадження. Пред`явлення виконавчого документу до виконання та відкриття виконавчого провадження, вже означає примусове виконання, а оскільки фактично рішення суду було виконано лише 15.01.2019, тобто вже безпосередньо після відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір підлягає стягненню.

У судове засідання, призначене на 02.10.2019 року на 11:40 год., сторони не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно приписів ст.268 КАС України.

02.10.2019 року від сторін надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами, що передбачено ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 року по справі №815/3351/17 визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області вирішити питання про призначення та виплату ОСОБА_1 , як інваліду ІІ групи, захворювання якого пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11 січня 2016 року за його заявою та прийняти відповідне рішення.

17.11.2017 року було видано виконавчий лист по справі №815/3351/17.

З 22.11.2017 року на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 815/3351/17, виданого Одеський окружний адміністративним судом від 17.11.2017 про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області вирішити питання про призначення та виплату ОСОБА_1 , як інваліду II групи, захворювання якого пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ , одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року за його заявою та прийняти відповідне рішення. 20.08.2019 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 12800 грн.

Листом від 13.05.2019 року позивач повідомив відповідача, що на даний час вимоги виконавчого документу боржником виконано повністю, вирішено питання про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та прийнято відповідне рішення, ОСОБА_1 надано відповідну відповідь з цього приводу. До зазначеного листа позивач надав копію висновку про призначення одноразової грошової допомоги від 15.01.2019 року та лист від 30.01.2019 року.

20.08.2019 року посадовою особою відповідача було винесено постанову про стягнення з Головного територіального управління юстиції в Одеській області виконавчого збору у розмірі 12800 грн. в виконавчому провадженні ВП №55221396.

21.08.2019 року посадовою особою відповідача було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України про виконавче провадження».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши законність дій та рішень відповідача, суд прийшов до висновку, що позов не належить до задоволення.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.2 та ч.4 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.256 КАС України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Тобто, набрання судовим рішенням законної сили є підставою для його виконання.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, вставленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 9 (крім випадку, передбаченого ч. 9 ст. 27 цього Закону), ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, вставленому цим Законом.

В свою чергу, як встановлено судом, 21.08.2019 року виконавче провадження було закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України про виконавче провадження».

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 12800 з Головного управління Національної поліції в Одеській області.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

При цьому, ч. 9 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавчий збір не стягується якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на викладене та враховуючи, що виконавче провадження було відкрито 22.11.2017 року, а рішення суду виконано боржником 15.01.2019 року, суд приходить до висновку, що виконавчий збір підлягає стягненню з боржника - Головного управління Національної поліції в Одеській області, а тому оскаржувана постанова від 20.08.2019 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 12800 грн. в виконавчому провадженні ВП №55221396 винесена відповідачем відповідно до норм чинного законодавства України, в межах та на підставі наданих йому законом повноважень.

Що стосується посилань позивача на немайновий характер судового рішення, як обставину, що виключає вчинення державним виконавцем заходів з примусового виконання виконавчого документу та відповідно безпідставність стягнення виконавчого збору, - суд звертає увагу позивача на висловлений 07.03.2018 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові по справі № 750/7624/17 правовий висновок про те, що ч. 3 ст. 27 Закону №1404-VІІІ прямо передбачає обов`язок боржника сплати суми виконавчого збору при примусовому виконанні рішення немайнового характеру, тобто незалежно від провадження державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення.

Доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження впродовж розгляду справи та спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами. Адже, згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229, ст.ст. 241-246, 268, 269, 272, 287, п.15.5 ч.1 розділу VII КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви Головного управління Національної поліції в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, ) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65091, м. Одеса, вул. Розумовська, 37, ) про скасування постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 12800 грн. в виконавчому провадженні ВП №55221396 від 20.08.2019 року - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.272 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.А. Радчук.

.