Справа № 826/10382/18
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Кузьменка В.В., Степанюка А.Г.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МІШЕМ" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МІШЕМ" до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.06.2018, -

В С Т А Н О В И В:

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області та просив суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23 червня 2018 року № ; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23 червня 2018 року № ; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23 червня 2018 року № ; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, на підставі направлення від 20 квітня 2018 року № 1186 виданого Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області та наказу від 19 квітня 2018 року № 855 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Мішем», відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України уповноваженим працівником Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Технобуд-Поліс» за період з 01 по 31 грудня 2016 року та ТОВ «Славмясо» за період з 16 по 30 червня 2017 року.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області складено 08 травня 2018 року акт № 373/10-36-14-14/40121960.

Контролюючий орган дійшов висновку про порушення ТОВ «Мішем» вимог податкового законодавства, а саме:

- пунктів 44.1, 44.3 статті 44, підпунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 361 285,00 гривень, у тому числі за грудень 2016 року в сумі 258 002,00 гривень, за червень 2017 року в сумі 103 283,00 гривень.

- пунктів 44.1, 44,3 статті 44, пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся на загальну суму 15 717,00 в тому числі за червень 2017 року в сумі 15 717,00 гривень.

08 травня 2018 року на підставі Акту перевірки про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Мішем» заступником начальника відділу аудиту платників території обслуговування Києво-Святошинської ОДПІ управління аудиту ГУ ДФС у Київській області складено Протокол № 48 про адміністративне правопорушення за статтею 163-1 КУпАП.

16 травня 2018 року ТОВ «Мішем» подано заперечення № 16/05-2018-2 на акт перевірки контролюючого органу в якому також висловлено прохання про надання часу на відновлення втрачених документів в порядку передбаченому Податковим кодексом України.

24 травня 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області надано відповідь про результати розгляду заперечень № 9816/10/10-36-14-14 в якій повідомлено про те, що контролюючим органом прийнято рішення щодо проведення позапланової виїзної перевірки ТОВ «Мішем» з питань, що стали предметом оскарження, тривалістю 5 робочих днів з 29 травня 2018 року.

На підставі направлення від 29 травня 2018 року № 1692, 1693 виданого Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області та наказу від 25 травня 2018 року № 1125 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Мішем», відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України уповноваженим працівником Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» з питань що стали предметом оскарження акту документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Мішем» від 08 травня 2018 року № 373/10-36-14-14/40121960.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області складено 11 червня 2018 року акт № 476/10-36-14-14/40121960.

Контролюючий орган дійшов висновку про порушення ТОВ «Мішем» вимог податкового законодавства, а саме:

- пунктів 44.1, 44.3 статті 44, підпунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 361 285,00 гривень, у тому числі за грудень 2016 року в сумі 258 002,00 гривень, за червень 2017 року в сумі 103 283,00 гривень.

- пунктів 44.1, 44,3 статті 44, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся на загальну суму 15 717,00 в тому числі за червень 2017 року в сумі 15 717,00 гривень.

12 червня 2018 року ТОВ «Мішем» подано заперечення на акт перевірки контролюючого органу та з вимогою скасування складеного акту та надання часу на відновлення втрачених документів в порядку передбаченому Податковим кодексом України.

04 червня 2018 року Києво-Святошинський районним судом Київської області винесено постанову, відповідно до якої провадження по справі закрито у зв`язку із відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення. Передбаченого статтею 163-1 частиною першою КУПаП.

22 червня 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області надано відповідь про результати розгляду заперечень № 11484/10-10-36-14-14 яким висновки акту перевірки від 11 червня 2018 року № 476/10-36-14-14/40121960 залишено без змін.

Вказані обставини слугували підставами для винесення контролюючим органом 23 червня 2018 року податкових повідомлень-рішень:

№ , яким згідно з пунктом 121.1 статті 212 Податкового кодексу України встановлено порушення та на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 510,00 гривень;

№ яким встановлено порушення пунктів 44.1, 44.3 статті 44, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим, згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість, загальна сума становить 451 606,00 гривень;

№ яким встановлено порушення пунктів 44.1, 44.3 статті 44, пунктів 198.1, 1987.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України та на підставі пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, та відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи), а саме: сума завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду становить 15717,00 гривень (по декларації від 08 серпня 2017 року № ).

Позивач, не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх такими, що прийняті із порушенням норм чинного законодавства, звернувся до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволені позову, дійшов висновку, що відповідач під час прийняття спірних податкових повідомлень-рішень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Жодних порушень діючого законодавства під час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідачем не було допущено, а тому суд не вбачає підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. Позивачем під час судового розгляду не було доведено суду протилежного.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, аргументуючи свою позицію наступним.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Податкового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України), Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. п. 14.1.179, 14.1.181 п. 14.1. ст. 14 ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, податкове зобов`язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У п. 44.1. ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п.п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Відповідно до п. 185.1. ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

У п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України закрпілено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Як свідчать матеріали справи, перевірка проводилася виключно в частині здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Технобуд-Поліс» за період з 01 по 31 грудня 2016 року та ТОВ «Славмясо» за період з 16 по 30 червня 2017 року.

Перевіркою правомірності визначення видаткового кредиту ТОВ «Мішем» за період з 01 по 31 грудня 2016 року по взаємовідносинах з ТОВ «Технобуд-Поліс» встановлено його завищення всього у сумі 258 002,00 гривень та за період з 01 по 30 червня 2017 року по взаємовідносинах з ТОВ «Славмясо» встановлено його завищення всього у сумі 119 000,00 гривень.

Контролюючим органом зазначено, що основний вид діяльності ТОВ «Технобуд-Поліс» це оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. При цьому, інформація щодо наявності персоналу та задекларованих доходів працівників, фактична виплата останнім заробітної плати відсутня. Відсутня також і інформація щодо наявності основних фондів, виробничих потужностей, складських чи офісних приміщень, об`єктивно необхідних для вчинення господарської операції: складські, офісні приміщення, транспортні засоби, земельні ділянки. Інформація в друкованих виданнях та всесвітній мережі інформації (пошукові системи), офіційного сайту, заходів/контактів зв`язку - відсутня. Окрім того, відсутня і інформація про декларування та отримання послуг на оренду приміщення, опалення, водо-теплопостачання, зв`язок, придбання канцелярських засобів. Інформація про відпрацювання усіх ймовірних ланцюгів придбання (введення) в обіг відповідного товару (послуг) на митну територію України або факт придбання відповідного товару (послуг) у постачальників - резидентів України - відсутня. Згідно з даними Єдиного державного реєстру податкових накладних ТОВ «Технобуд-Поліс» за період діяльності не здійснювало придбання номенклатури товарів та послуг яка була реалізована на адресу ТОВ «Мішем». Підприємство задіяне у схемах мінімізації сплати податків у відкритих кримінальних провадженнях.

Контролюючим органом зазначено, що основний вид діяльності ТОВ «Славмясо» це оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами. Інформація щодо наявності персоналу - 1 особа. Інформація щодо наявності основних фондів, виробничих потужностей, складських чи офісних приміщень, об`єктивно необхідних для вчинення господарської операції: складські, офісні приміщення, транспортні засоби, земельні ділянки - відсутня. Відсутня і інформація про декларування та отримання послуг на оренду приміщення, опалення, водо-теплопостачання, зв`язок, придбання канцелярських засобів, тощо. Інформація в друкованих виданнях та всесвітній мережі інформації (пошукові системи), офіційного сайту, заходів/контактів зв`язку - відсутня. Інформація про відпрацювання усіх ймовірних ланцюгів придбання (введення) в обіг відповідного товару (послуг) на митну територію України або факт придбання відповідного товару (послуг) у постачальників - резидентів України - відсутня. Згідно з даними Єдиного державного реєстру податкових накладних ТОВ «Славмясо» за період діяльності не здійснювало придбання номенклатури товарів та послуг яка була реалізована на адресу ТОВ «Мішем». Підприємство задіяне у схемах мінімізації сплати податків у відкритих кримінальних провадженнях.

Колегією суддів встановлено, що з метою отримання контролюючим органом документів та пояснень щодо наведених фактів ТОВ «Мішем» 25 квітня 2018 року вручено письмовий запит. Зважаючи на ненадання витребуваних документів, контролюючим органом складено акти про ненадання документів від 25 квітня 2018 року № 411, від 26 квітня 2018 року № 422, від 27 квітня 2018 року № 427, від 02 травня 2018 року № 431.

У акті перевірки від 11 червня 2018 року № 476/10-36-14-14/40121960 Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області дійшло аналогічних висновків, що і в попередньому акті.

З метою отримання документів та пояснень щодо наведених фактів ТОВ «Мішем» вручено письмовий запит «Про надання документів та пояснень в термін до 17.00 30 травня 2018 року. Однак станом на 11 травня 2018 року ТОВ «Мішем» не надано жодних документів та пояснень.

На підтвердження реальності господарських операцій ТОВ «Мішем» з ТОВ «Технобуд-Поліс» до суду першої інстанції було надано: договір оренди будівельної техніки від 01 листопада 2016 року; акт № 1 від 02 листопада 2016 року приймання-передачі будівельної техніки до Договору оренди будівельної техніки від 01 листопада 2016 року; акт № 2 приймання-передачі будівельної техніки до Договору оренди будівельної техніки від 01 листопада 2016 року від 26 грудня 2016 року; акти надання послуг від 26 грудня 2016 року № 102, 104, № 105, № 107, № 108, № 110: договір поставки № 0111/16 від 01 листопада 2016 року; видаткові накладні від 02 грудня 2016 року № 71, № 72.

На підтвердження реальності господарських операцій ТОВ «Мішем» з ТОВ «Славмясо» до суду першої інстанції було надано: договір оренди будівельної техніки від 01 березня 2017 року № 421; акт № 1 від 01 березня 2017 року приймання-передачі будівельної техніки до Договору оренди будівельної техніки від 01 березня 2017 року № 421; акт № 2 від 13 червня 2017 року приймання-передачі будівельної техніки до Договору оренди будівельної техніки від 01 березня 2017 року № 421; акт надання послуг від 13 червня 2017 року № 44.

Позивач стверджує, що фактичність здійснення господарських операцій між ним та його контрагентами підтверджується зазначеними первинними документами. Що стосується інших первинних документів, то позивачем було зазначено, що їх було втрачено.

З огляду на викладене, колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту втрати позивачем документів та вжиття позивачем дій щодо відновлення втрачених документів.

Також матеріали справи не містять жодних доказів сплати позивачем коштів, а саме виписок з банківського рахунку чи платіжних доручень, оборотно-сальдових відомостей та інших документів з даного питання, в тому числі і податкових накладних, накладних, товарно-транспортних накладних, сертифікатів, витягів з реєстрації довіреностей на отримання товарів, тощо. Належних та допустимих доказів виникнення права платника податку на податковий кредит, а саме - дату списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг або отримання платником податку товарів/послуг матеріали справи не містять.

Обов`язок підтвердити правомірність податкового кредиту та витрат первинними документами в силу чинного законодавства України покладено на платника - покупця, позаяк саме він є суб`єктом, що обчислює кінцеву суму податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету та документи, які обґрунтовують витрати та податковий кредит повинні відображати достовірну інформацію.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, в основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку господарські операції мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

За відсутності достатніх доказів - первинних документів, які б достовірно підтверджували факт здійснення господарської операції, розкривали її зміст та обсяг з метою та в цілях господарської діяльності платника податку, підстави для формування даних податкового обліку - відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)".

Також, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі "Пономарьов проти України" (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд", яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6" (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх дій та надано обґрунтовані доводи прийняття оскаржуваних ППР відповідно до норм чинного законодавства.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МІШЕМ" - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Кузьменко В.В.

Степанюк А.Г.

Повний текст постанови виготовлено 30.09.2019.