Справа № 160/6796/19
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2019 року Справа № 160/6796/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
секретаря судового засідання Туренко К.М.
представника позивача Костогриза О.В.
представника відповідача Олійника В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Югсервіс» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови №ДН2497/964/АВ/МГ-ФС/531 від 06.06.2019 року, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №160/6796/19 за вказаним позовом.
Разом із адміністративним позовом позивачем подана заява про забезпечення позову, у задоволенні якої відмовлено ухвалою суду від 22.07.2019 року.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він не погоджується з постановою Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу; вказує, що предметом спору є протиправність дій відповідача щодо винесення постанови про накладення штрафу; перевірка здійснювалась без наявності законних підстав, оскільки Постанову КМУ від 29.04.2017 року №295, якою керувався регіональний орган Держпраці на момент виявлення порушення (16.05.2019 року), 14.05.2019 року вже було визнано нечинною; зауважує, що підстави перевірки не відповідали суті встановленого порушення, оскільки відповідач посилався на лист Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 27.02.2019 року №4715/05-05/26 як на джерело, з якого йому стало відомо про порушення, натомість перевірку проведено стосовно іншого питання та іншого працівника, інформація щодо якого у листі була взагалі відсутня, при цьому, сам працівник із заявою про перевірку не звертався, інших джерел відповідачем зазначено не було; також зазначає, що інспекційне відвідування було призначено за відсутності спеціального закону, оскільки на підставі рішення суду визнано незаконною та нечинною Постанову КМУ від 29.04.2017 року №295 «Про деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю в Україні та статті 34 Закону України про місцеве самоврядування в Україні».
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що висновки акту інспекційного відвідування базуються на чинному законодавстві та є правильними; Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області діяло лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку із чим, і припис про усунення виявлених порушень і постанови про накладення штрафів є законними та обґрунтованими, тому відсутні підстави для їх скасування; посилання позивача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду по справі №826/8917/17 не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки на момент проведення інспекційного відвідування та винесення акту, припису та постанови, Постанова КМУ №295 була чинною.
В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю.
Представник відповідача проти позову заперечив, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
У ході інспекційного відвідування встановлено: керуючись Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295, на підставі інформації, наданої листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 27.02.2019 року №4715/05-05/26, щодо страхувальників, які нараховують заробітну плату нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати за основним місцем роботи.
Вибірковою перевіркою, проведеною шляхом аналізу наданих документів охоплено період з січня 2018 року по травень 2019 року, встановлено наступне: трудовий договір укладено між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за яким працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін, тривалість робочого часу не перевищує 40 годин на тиждень, час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності до законодавства, роботодавцем забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи, роботодавцем забезпечено бухгалтерський облік витрат на оплату праці, працівникам визначено вихідні дні, заробітна плата працівнику виплачується за виконану ним роботу, розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не менший за розмір мінімальної заробітної плати, мінімальний посадовий оклад (тарифна ставка) встановлений у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року, умови оплати праці визначені у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, при звільненні працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки.
Згідно інформації, наданої листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 27.02.2019 року №4715/05-05/26 щодо страхувальників, які нараховують заробітну плату нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати за основним місцем роботи у листопаді 2018 року, встановлено наступне.
На підставі особистої заяви, наказом від 12.10.2018 року №232-2 ОСОБА_2 з 26.10.2018 року по 04.11.2018 року було надано щорічну основну відпустку. У зв`язку з тим, що у листопаді 2018 року ОСОБА_2 було відпрацьовано не повний робочий місяць (18 календарних днів), заробітну плату за листопад місяць ОСОБА_2 було виплачено відповідно відпрацьованому часу у сумі 3679,51 грн.
Посадові оклади Товариства з обмеженою відповідальністю «Югсервіс» на 2018 рік були встановлені штатним розписом, який був введений в дію з січня 2018 року наказом Товариства від 01.01.2018 року №188 «Про затвердження штатного розкладу». Наказом від 01.02.2018 року №193 «Про затвердження штатного розкладу» були внесені зміни до штатного розкладу, в частині виключення зі штату Товариства посади - заступник директора. До січня 2019 року посадові оклади працівникам не переглядалися, тобто залишалися без змін.
Індекс споживчих цін у лютому 2018 року становив - 100,9%, у березні 2018 року - 101,1%, у квітні 2018 року - 100,8%, у травні 2018 року - 100,0%, у червні 2018 року - 100,0%, у липні 2018 року - 99,3%, у серпні 2018 року - 100,0%, у вересні 2018 року - 101,9%, у жовтні 2018 року - 101,7%, тобто в листопаді та грудні 2018 року була підстава для проведення індексації заробітної плати, сума індексації у листопаді складає - 73,64 грн., у грудні сума індексації складала - 76,84 грн. Індексацію заробітних плат найманих працівників потрібно нараховувати і виплачувати разом із заробітною платою.
В ході проведення інспекційного відвідування встановлено, що ОСОБА_3 - прийнятий до ТОВ «Югсервіс» на посаду комірника з 05.10.2018 року (наказ від 04.10.2018 року №229), але згідно наданих до інспекційного відвідування відомостей нарахування та виплати заробітної плати Товариства з обмеженою відповідальністю «Югсервіс» на 2018 рік встановлено, що заробітна плата новоприйнятого працівника не індексувалась (розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000026 за листопад 2018 року, розрахунково-платіжна відомість за грудень 2018 року).
Таким чином, ОСОБА_3 мав право на індексацію заробітної плати протягом листопада-грудня 2018 року, яку не було здійснено в порушення вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078, частини 6 статті 95 КЗпП України, статті 33 Закону України «Про оплату праці».
За результатами інспекційного відвідування та на підставі вищезазначеного акту від 16.05.2019 року №ДН2497/964/АВ, інспектором 16.05.2019 року складений припис №ДН2497/964/АВ/П про усунення виявлених порушень, яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Югсервіс» зобов`язано усунути такі порушення:
1. В ході проведення інспекційного відвідування встановлено, що ОСОБА_3 - прийнятий до ТОВ «Югсервіс» на посаду комірника з 05.10.2018 року (наказ від 04.10.2018 року №229), але згідно наданих до інспекційного відвідування відомостей нарахування та виплати заробітної плати Товариства з обмеженою відповідальністю «Югсервіс» на 2018 рік встановлено, що заробітна плата новоприйнятого працівника не індексувалась (розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000026 за листопад 2018 року, розрахунково-платіжна відомість за грудень 2018 року).
Таким чином, ОСОБА_3 мав право на індексацію заробітної плати протягом листопада-грудня 2018 року, яку не було здійснено в порушення вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078, частини 6 статті 95 КЗпП України, статті 33 Закону України «Про оплату праці». Строк усунення - до 27.05.2019 року.
Абзацом 4 частини другої статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу, позивач звернувся із цим позовом до адміністративного суду.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 «Положення про Державну службу України з питань праці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96 (далі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Згідно пункту 2 Положення №96, Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення №96, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.
Підпунктом 6 пункту 4 Положення №96 встановлено, що Держпраці здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Державна служба України з питань праці (Держпраця) відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (пп. 6 пункту 6 Положення №96).
Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
У відповідності до зазначених норм Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області делеговано повноваження щодо здійснення на території області державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Процедуру проведення Управліннями Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю було визначено Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року №877-V (далі Закон №877) та Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295 (далі Порядок №295).
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 1 Закон №877 заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Згідно статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.
Згідно частини 4 статті 2 Закону №877 заходи контролю здійснюються, в тому числі органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21,частини третьої статті 22 цього Закону.
У відповідності до вимог статті 10 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право:
не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо:
державний нагляд (контроль) здійснюється з порушенням передбачених законом вимог щодо періодичності проведення таких заходів;
посадова особа органу державного нагляду (контролю) не надала копії документів, передбачених цим Законом, або якщо надані документи не відповідають вимогам цього Закону;
суб`єкт господарювання не одержав повідомлення про здійснення планового заходу державного нагляду (контролю) в порядку, передбаченому цим Законом;
посадова особа органу державного нагляду (контролю) не внесла запис про здійснення заходу державного нагляду (контролю) до журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) (за наявності такого журналу в суб`єкта господарювання);
тривалість планового заходу державного нагляду (контролю) або сумарна тривалість таких заходів протягом року перевищує граничну тривалість, встановлену частиною п`ятою статті 5 цього Закону, або тривалість позапланового заходу державного нагляду (контролю) перевищує граничну тривалість, встановлену частиною четвертою статті 6 цього Закону;
орган державного нагляду (контролю) здійснює повторний позаплановий захід державного нагляду (контролю) за тим самим фактом (фактами), що був (були) підставою для проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю);
органом державного нагляду (контролю) не була затверджена та оприлюднена на власному офіційному веб-сайті уніфікована форма акта, в якій передбачається перелік питань залежно від ступеня ризику;
у передбачених законом випадках посадові особи не надали копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, або відповідного державного колегіального органу на здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю).
Суб`єкт господарювання, який вважає порушеним порядок та підстави призначення державного нагляду (контролю) щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такого державного нагляду (контролю). Якщо ж допуск до державного нагляду (контролю) відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень законодавства, дотримання якого контролюється органом.
Допуск до державного нагляду (контролю) нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених органом при призначенні та/або проведенні державного нагляду (контролю).
Державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом (стаття 3 Закону №877).
16.05.2017 року набув чинності «Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», який затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 26.04.2017 року №295 (далі - Порядок №295).
Порядок №295 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.
Відповідно до пункту 2 Порядку №295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема: Держпраці та її територіальних органів.
Підпунктом 1 пункту 5 Порядку №295 визначено, що інспекційні відвідування проводяться за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.
Інспекційні відвідування проводяться, зокрема: за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту (пп. 3 пункту 5 Порядку №295).
Згідно пунктів 8, 9 Порядку №295, про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.
Відповідно до пункту 11 Порядку №295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця.
Згідно з пунктами 19-21 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.
Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.
Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.
Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.
За вказаних обставин, враховуючи те, що позивач допустив посадових осіб відповідача до проведення державного нагляду (контролю), інспекційне відвідування слід визнати законним.
Судом відхиляються доводи позивача про те, що відповідач не має законних підстав для здійснення позапланових заходів, складання акту, приписів та прийняття рішень за результатами інспекційного відвідування, адже на дату здійснення вищевказаних дій постанова Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295 «Про деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» були визнана нечинною згідно постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року по справі №826/8917/17, з наступних підстав.
Так, наказ про призначення інспекційного відвідування та направлення винесені 13.05.2019 року, тобто до прийняття Шостим апеляційним адміністративним судом відповідного рішення та в період чинності та відповідно дії Порядку №295.
Безпосередньо інспекційне відвідування проведене 15-16.05.2019 року, акт та припис складені 16.05.2019 року.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року по справі №826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295 «Про деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
У відповідності до частини 1 статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дат її прийняття.
У відповідності до вимог частини 2 статті 265 Кодексу адміністративного судочинства нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Тобто постанова Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295 «Про деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», яка є нормативно-правовим актом, є нечинною саме з 14.05.2019 року.
До 14.05.2019 року вказана вище постанова Кабінету Міністрів України була чинною.
Оскільки інспекційне відвідування призначено відповідачем до моменту втрати чинності постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295 «Про деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи те, що позивач допустив працівників відповідача до інспекційного відвідування, то суд вважає, що відповідач мав право закінчити проведення інспекційного відвідування та за його наслідками скласти відповідний акт та припис про усунення виявлених порушень.
Пунктом 1 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 (далі - Порядок №509) передбачено, що він визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 КЗпП та частинами 2-7 статті 53 Закону України «Про зайнятість населення».
Згідно з пунктом 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками.
Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (пункт 3 Порядку №509).
Пунктом 6 Порядку №509 передбачено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Відповідно до приписів пункту 7 Порядку №509, справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.
Таким чином, аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що уповноважена особа вправі розпочати розгляд справи про накладення штрафу за умови встановлення факту повідомлення суб`єкта господарювання чи роботодавця про розгляд справи не пізніше ніж за 5 днів до дати такого розгляду в один із способів, що передбачений пунктом 6 Порядку №509.
За загальним правилом справа повинна розглядатися за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Можливість розгляду справи без їх участі чітко обмежена наявністю інформації про повідомлення вказаних осіб відповідно до пункту 6 Порядку №509 та відсутністю обґрунтованого клопотання про відкладення розгляду справи.
Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідач 24.05.2019 року прийняв рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу, у відповідності до якого розгляд справи призначено на 06.06.2019 року о 09:00 год.
Повідомлення щодо розгляду справи направлено на адресу позивача 27.05.2019 року поштою рекомендованим листом.
Положення пункту 6 Порядку №509 покладає цей обов`язок на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.
З огляду на це, обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.
Під судового розгляду судом з`ясовано, що матеріали справи не містять доказів належного повідомлення позивача про розгляд справи про накладення штрафу. Представник відповідача у судовому засіданні не зміг пояснити чи пересвідчилась відповідна посадова особа під час розгляду справи щодо належного повідомлення позивача, повідомив, що у нього інформація з цього приводу відсутня.
Таким чином, суд зазначає, що відповідач здійснив розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю без наявності належних доказів повідомлення позивача про час та місце розгляду справи.
Крім іншого, суд вважає, що неповідомлення позивача про час та місце розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю порушило права останнього на участь в процесі прийняття рішення, позбавило права на заслуховування позиції позивача та на подання відповідних клопотань та доказів, які передбачені пунктом 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509.
Аналогічну за своїм змістом правову позицію займає і Верховний Суд у постанові від 12.06.2019 року по справі №813/3415/18.
Щодо встановлення відповідачем під час інспекційного відвідування порушень позивачем законодавства про працю, суд зазначає наступне.
Інспекційним відвідуванням встановлено, що ОСОБА_3 - прийнятий до ТОВ «Югсервіс» на посаду комірника з 05.10.2018 року (наказ від 04.10.2018 року №229), але згідно наданих до інспекційного відвідування відомостей нарахування та виплати заробітної плати Товариства з обмеженою відповідальністю «Югсервіс» на 2018 рік встановлено, що заробітна плата новоприйнятого працівника не індексувалась (розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000026 за листопад 2018 року, розрахунково-платіжна відомість за грудень 2018 року). Таким чином, ОСОБА_3 мав право на індексацію заробітної плати протягом листопада-грудня 2018 року, яку не було здійснено в порушення вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078, частини 6 статті 95 КЗпП України, статті 33 Закону України «Про оплату праці».
Так, згідно долучених до матеріалів справи копій бухгалтерських довідок та картки рахунку 661 за травень 2019 року ОСОБА_3 21.05.2019 року виплачено суми індексації у розмірі:
- 73,64 грн. за листопад 2018 року (1841 грн. (прожитковий мінімум) * 4,0%);
- 76,84 грн. за грудень 2018 року (1921 грн. (прожитковий мінімум) * 4,0%).
Таким чином, позивач із фактом виявленого порушення погодився та виконав вимоги припису від 16.05.2019 року №ДН2497/964/АВ/П до винесення оскаржуваної постанови, у визначений приписом строк, про що повідомив відповідача.
Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що підстави, за яких призначена була перевірка, не відповідають суті виявленого порушення.
Так, інспекційне відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю «Югсервіс» призначено наказом від 13.05.2019 року на підставі інформації, отриманої з джерела, наданої листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 27.02.2019 року №4715/05-05/26 щодо страхувальників, які нараховують заробітну плату нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати за основним місцем роботи, та стосувалась нарахування заробітної плати нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати працівнику ОСОБА_2 .
Однак, виявлене порушення щодо не індексування заробітної плати у листопаді-грудні 2018 року встановлене стосовно працівника ОСОБА_3 .
Таким чином, відповідачем встановлено наявність порушень, що не входили до переліку питань, зазначених у листі ПФУ, на підставі якого перевірку було призначено.
Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що застосована відповідачем сума штрафу не відповідає меті застосування штрафних санкцій.
Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
У рішенні від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України» (п.70, п.71) Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. Суд зазначив, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Резолюцією Комітету Міністрів Європи 77 (31) від 28.09.1977 року «Про захист особи відносно актів адміністративних органів» урядам держав-членів рекомендовано керуватися у своєму праві й адміністративній практиці принципами, які наводяться у додатку до резолюції. Ці принципи застосовуються для захисту осіб, як фізичних, так і юридичних, в адміністративних процедурах відносно будь-яких індивідуальних заходів або рішень, які були прийняті в ході здійснення публічної влади і які за своїм характером безпосередньо впливають на їхні права, свободи або інтереси (адміністративні акти).
Такими принципами, згідно з додатком до Резолюції, зокрема, є:
- право бути вислуханим, що означає, що щодо будь-якого адміністративного акта, який за своїм характером може несприятливо впливати на права, свободи або інтереси особи, така особа може пред`явити факти й аргументи та, у відповідних випадках, докази, що будуть враховані адміністративним органом;
- виклад мотивів, що означає, що якщо адміністративний акт є таким, що за своїм характером несприятливо впливає на права, свободи або інтереси особи, така особа отримує інформацію про мотиви, на яких він ґрунтується. Інформація про мотиви зазначається в акті або передається відповідній особі, за її запитом, у письмовій формі протягом розумного строку.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що згідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати сплачуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Керуючись статтями 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГСЕРВІС» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови №ДН2497/964/АВ/МГ-ФС/531 від 06.06.2019 року - задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 26.09.2019 року.

Суддя В.В. Кальник