Справа № 826/15237/18
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання незаконними та скасування постанов,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Левицького Тимофія Костянтиновича від 06.11.2017, якою відкрито виконавче провадження № 55078798 щодо виконання постанови Державної виконавчої служби від 10.01.2017 у виконавчому провадженні № 53232037;

- визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Левицького Тимофія Костянтиновича від 15.08.2018 у виконавчому провадженні № 55134912 про стягнення виконавчого збору.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Левицького Тимофія Костянтиновича від 06.11.2017 якою відкрито виконавче провадження № 55078798 щодо виконання постанови від 10.01.2017 ВП № 53232037.

В задоволенні іншої частини позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення від 26 квітня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у скасуванні постанови від 15.08.2018 ВП №55134912, та не врахував, що державним виконавцем була прийнята постанова від 01.12.2017 про об`єднання виконавчих проваджень №55078798 та №55134912 у зведене виконавче провадження №55286179.

Оскаржувана постанова від 15.08.2018, на думку апелянта, прийнята з грубим порушенням ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувала справа №752/3149/15-ц за позовом ОСОБА_2 від імені та в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

За результатами судового розгляду 05.10.2016 судом було ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 від імені та в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 06.12.2016 зазначене вище рішення Голосіївського районного суду м. Києва було скасоване та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

04.01.2017 Голосіївським районним судом м. Києва по справі № 752/3149/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики було видано два виконавчих листи щодо стягнення 3 654 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом та щодо стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за договором позики у розмірі 4 723 852 грн.

На підставі вказаного виконавчого листа Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження №53232037.

10 січня 2017 року в рамках даного виконавчого провадження прийнято постанову про стягнення виконавчого збору.

06.11.2017 Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55078798 по примусовому виконанню постанови від 10.01.2017 ВП №53232037 про стягнення виконавчого збору.

Крім того, 15.08.2018 відповідачем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №55134912, яке відкрито на підставі іншого виконавчого листа від 07.11.2017 №752/3149/15-ц, виданого Голосіївським районним судом міста Києва.

Не погоджуючись з такими висновками позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки постанова про стягнення виконавчого збору прийнята в рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа, який не підлягає виконанню, відтак постанова від 06.11.2017 ВП №55078798 про відкриття виконавчого провадження є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Разом з тим, постанова від 15.08.2018 ВП №55134912 про стягнення виконавчого збору скасуванню не підлягає, оскільки видана на підставі іншого виконавчого листа Голосіївського районного суду міста Києва №752/3149/15-ц від 07.11.2017, який не був визнаний таким, що не підлягає виконанню.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів враховує наступне.

У силу вимог статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною 1 статті 5 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За правилами частини 1 статті 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до частини 5 вказаної статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Як встановлено судом першої інстанції, постанова від 06.11.2017 про відкриття виконавчого провадження №55078798, прийнята з метою примусового виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №53232037, відкритому на підставі виконавчого листа №752/3149/15-ц від 04.01.2017, виданого Голосіївським судом міста Києва.

Однак, ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18.10.2017 у справі №752/3149/15-ц визнано виконавчі листи № 752/3149/15-ц видані 04.01.2017 Голосіївським районним судом м. Києва по справі № 752/3149/15-ц такими, що не підлягають виконанню.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність оскаржуваної постанови від 06.11.2017 ВП №55078798 про відкриття виконавчого провадження.

Стосовно постанови від 15.08.2018 у виконавчому провадженні № 55134912 про стягнення виконавчого збору, слід зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 15.08.2018 на підставі виконавчого листа від 07.11.2017 №752/3149/15-ц, виданого Голосіївським районним судом міста Києва, державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №55134912 у розмірі 472 385 грн.

В силу вимог пункту 8 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 (в редакції на момент винесення спірної постанови) стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Частиною 5 статті 26 Закону визначено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно частин 1 та 2 статті 27 Закону (в редакції на момент винесення спірної постанови) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Частиною 3 статті 40 Закону передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Посилання апелянта на частину 4 статті 27 Закону та пункт 8 розділу III вказаної Інструкції, згідно з якими державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів), колегія суддів вважає помилковими, так як вказані зміни були внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року № 2475-VIII та Наказом «Про затвердження Змін до Інструкції з організації примусового виконання рішень» від 02 серпня 2018 року №2522/5, та набрали чинності з 28.08.2018, у той час як оскаржувана постанова була винесена 15.08.2018.

При цьому, матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів того, що виконавчий лист Голосіївського районного суду міста Києва №752/3149/15-ц від 07.11.2017, на підставі якого була видана оскаржувана постанова, визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що позивачем у добровільному порядку виконано рішення згідно виконавчого листа Голосіївського районного суду міста Києва №752/3149/15-ц від 07.11.2017 до відкриття виконавчого провадження № 55134912.

Доводи апелянта про те, що на даний час виконання виконавчого документу здійснюється приватним виконавцем Турчиним А.А. та під час виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі, суд відхиляє, так як постанова про відкриття виконавчого провадження від 17.09.2018 у виконавчому провадженні №57228067 не є предметом оскарження у даній справі та суд позбавлений надавати такій постанові оцінку.

Твердження апелянта, що всі виконавчі дії в межах виконавчого провадження №55078798 є протиправними, однак державним виконавцем прийнята постанова від 01.12.2017, якою об`єднано виконавчі документи №55078798 та №55134912 у зведене виконавче провадження, яка є незаконною, колегія суддів не бере до уваги, враховуючи, що постанова від 01.12.2017 також не оскаржується ОСОБА_1 у даній справі.

Таким чином, державний виконавець при винесенні від 15.08.2018 у виконавчому провадженні № 55134912 про стягнення виконавчого збору діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: