Справа № 804/15467/15
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ОКРЕМА УХВАЛА
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Захарчук - Борисенко Н.В.
при секретарі судового засіданні - Пухловій Ю.С.
представника відповідачів -1, 2 - Матієнко Т.А.
18.01.2018 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій вона просила суд:
30.06.2016 року нею отримано виконавчий лист по справі, та 03.08.2016 року державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮУ було відкрито виконавче провадження №51826942. На виконання рішення суду НКЦПФР 15.12.2017 року винесла наказ №693К «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ». яким скасувала наказ Голови Комісії і 02.10.2015 року № 310К «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновила її на роботі на посаді заступника начальника Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку з 06.10.2015 року. 21.12.2017 року позивач з`явилася на своє попереднє місце роботи за адресою: АДРЕСА_1 , проте працівниками було повідомлено, що на даному місці працюють працівники іншої юридичної особи, робоче місце для неї не надано, тому й не було можливості розписатися у книзі обліку робочого часу.
Заявник зазначає, що на її попередньому місці роботи у місті Дніпрі працюють колишні працівники Дніпровського територіального управління НКЦПФР, яке ліквідовано, а Східне територіальне управління НКЦПФР, в якому вона поновлена на роботі, знаходиться у м.Харкові, та на цей час перебуває в стадії припинення. 03.01.2018 року вона отримала повідомлення від директора департаменту роботи з персоналом та запобігання корупції Тимощук Ю.В ОСОБА_2 , керівника апарату НКЦПФР Сахнацької О. А. та голови комісії з реорганізації Східного територіально управління НКЦПФР Степанової B.C., в яких зазначені особи повідомляють, що робоче місце ОСОБА_1 знаходиться за адресою: Держпром АДРЕСА_2 Свободи, АДРЕСА_3 , а також, як зазначає заявник, вона є єдиним штатним працівником Східного територіального управління НКЦПФР.
Отже, ОСОБА_1 вважає протиправними дії НКЦПФР щодо поновлення її на посаді заступника начальника Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку з обліком штатної одиниці у м. Харкові, а не у м.Дніпрі, тому звернулась до суду із заявою, в порядку статті 383 КАС України, про визнання протиправними дії, вчинені уповноваженими особами НКЦПФР при виконанні рішення суду та постановити окремі ухвали відносно них.
У судовому засіданні 24.09.2019 заявник свою заяву підтримав та просив її задовольнити у повному обсязі.
У судовому засідання представник відповідачів- 1,2 заяву не визнав та просив відмовити у її задоволенні у повному обсязі.
Відповідач 3 до суду не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду справи повідомлявся судом належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Так, судом встановлено, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2016 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 310К від 02.10.2015 року. Зобов`язано Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку поновити ОСОБА_1 на роботі в Східному територіальному управлінні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та посадою, яку вона займала в Дніпровському територіальному управлінні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку. Стягнуто з Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 6 жовтня 2015 року по 28 квітня 2016 року. Постанову суду звернуто до негайного виконання в частині поновлення на посаді та присудження виплати заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць (том ІІ, а.с.167-170).
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2016 року залишено без змін.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.04.2017 року скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016 року в частині вирішення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, справу в цій частині було направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2017 року позов ОСОБА_1 було задоволено, стягнуто із Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на її користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 06 жовтня 2015 року по 28 квітня 2016 року у розмірі 42 026,80 грн. Постанову суду звернуто до негайного виконання (том ІV, а.с.69-70).
З матеріалів справи видно, що за заявою ОСОБА_1 , Дніпропетровським окружним адміністративним судом 01.11.2017 року було видано виконавчий лист у справі.
На виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2016 року, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку 15.12.2017 року винесла наказ № 693К «Про поновлення на роботі Прозорової Я ОСОБА_2 В ОСОБА_2 », яким скасувала наказ Голови Комісії від 02.10.2015 року № 310К «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновила ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку з 06 жовтня 2015 року.
21.12.2017 року, коли позивач з`явилася на своє попереднє місце роботи за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 було повідомлено, що за даною адресою працюють працівники іншої юридичної особи і робоче місце для позивача не надано.
Згідно із ч.1 ст.32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
Частиною 3 ст.32 КЗпП України чітко встановлено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
Відповідно до ч.2 ст.33 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою.
Відповідачем не доведено наявності хоча б однієї із обставин, передбачених ч.2 ст.33 КЗпП України.
Частиною 3 ст.33 КЗпП України визначено, що у випадках, зазначених у частині другій цієї статті, забороняється тимчасове переведення на іншу роботу вагітних жінок, жінок, які мають дитину з інвалідністю або дитину віком до шести років, а також осіб віком до вісімнадцяти років без їх згоди.
Судом встановлено, що підтверджується наказом НКЦПФР від 22.12.2017 року №1348КВ «Про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_1 », позивачу надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21.12.2017 року по 09.02.2020 року, на підставі свідоцтва про народження від 07.03.2017 року.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що всупереч положенням ст.33 КЗпП України, якою визначено, що забороняється тимчасове переведення на іншу роботу жінок, які мають дитину віком до шести років без їх згоди, відповідачем протиправно змінено місто роботи позивача, а саме, з м.Дніпра на м.Харків.
Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно з ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до приписів ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для виконання.
З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду, регламентований ст.383 КАС України.
Так, статтею 383 КАС України, зокрема, передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст.383 КАС України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.
Відповідно до положень ч. 6 ст. 383 КАУ України за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу у порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Відповідно до приписів ст.249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.
На підставі положень ч.6 ст.383 КАС України, суд вважає, що відповідачем порушено положення ч.2 ст.14, ч.1 ст.370 КАС України та ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а саме: не виконано у повному обсязі судове рішення, яке набрало законної сили.
Частиною 2 статті 249 КАС України, у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Отже, у разі необхідності, на власний розсуд, та за внутрішнім переконанням суд наділений повноваженнями щодо реагування на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли, для встановлення винних осіб та притягнення їх до відповідальності, тобто, винесення окремої ухвали є правом суду, а не обов`язком,
Враховуючи викладене, суд вважає у задоволенні вимог заяви щодо винесення окремих ухвал стосовно зазначених вище посадових осіб НКЦПФР слід відмовити.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 243, 248, 249, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні решти вимог заяви - відмовити.
Копію ухвали направити Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Про виконання окремої ухвали повідомити суд не пізніше одного місяця після її надходження.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали суду складений 27.09.2019 року.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко