Справа № 824/982/16-а
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 вересня 2019 року

Київ

справа №824/982/16-а

адміністративне провадження №К/9901/38920/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Желєзного І.В.

суддів: Шарапи В.М., Чиркіна С.М.

розглянув у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області

на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду у складі судді Брезіної Т.М. від 06.07.2017 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Совгири Д.І., суддів: Курка О.П., Білоуса О.В. від 12.09.2017

у справі № 824/982/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області,

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулася до адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (далі також - відповідач), в якому просила: визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою №Ш-1259/0-1510/6-16 від 22.06.2016; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, орієнтовною площею до 0,08 га, розташованої в с.Мигове Вижницького району Чернівецької області, між земельними ділянками, кадастрові номери яких: :01:001:0329, :01:001:0312 та :01:001:0967.

2. Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 06.07.2017, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.09.2017, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області щодо прийняття відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою №Ш-1259/0-1510/6-16 від 22.06.2016. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва у межах допустимої площі земельної ділянки, яка розташована у с.Мигове Вижницького району Чернівецької області між земельними ділянками, кадастрові номери яких: :01:001:0329, :01:001:0312 та :01:001:0967. У решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 551,20 грн сплаченого судового збору відповідно до квитанцій №71 від 28.11.2016 та 275,60 грн сплаченого судового збору відповідно до квитанцій №72 від 28.11.2016.

3. У жовтні 2017 року відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 06.07.2017 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.09.2017. Просить їх скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

4. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.10.2017 відкрито касаційне провадження у справі.

5. У зв`язку з ліквідацією Вищого адміністративного суду України справу передано на розгляд Верховному Суду.

6. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2019 справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Желєзного І.В., суддів Шарапи В.М., Чиркіна С.М.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

7. Як встановлено судами попередніх інстанцій, Вінницьким апеляційним адміністративним судом 13.01.2016 в адміністративній справі № 824/1936/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області про визнання дій протиправними, прийнято рішення, яким: визнано протиправними дії Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області щодо неналежного розгляду заяв ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтовною площею до 0,08 га, розташованої в с. Мигове Вижницького району Чернівецької області, а саме прийняття відмов у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою листами №0-24-0.31-160/16-15-СГ від 15.05.2015 та № 0-24-0.31-1114/16-15-СГ від 29.07.2015; зобов`язано Головне управління Держземагенства у Чернівецькій області повторно у строк, визначений статтею 118 Земельного кодексу України, розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтовною площею до 0,08 га, розташованої в с. Мигове Вижницького району Чернівецької області.

8. 25.05.2016 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області із заявою про виконання рішення Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.01.2016 та проханням надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтовною площею до 0,08 га, розташованої в с. Мигове, Вижницького району Чернівецької області між земельними ділянками, кадастрові номери яких: :01:001:0329, :01:001:0312 та :01:001:0967.

9. Крім того, до заяви від 25.05.2016 позивачем було додано картографічний матеріал (викопіювання), довідки та позиція Мигівської сільської ради, в яких зазначено, що земельна ділянка, орієнтовною площею до 0,08 га, розташована в с.Мигове Вижницького району Чернівецької області, відноситься до земель сільськогосподарського призначення та не надана у користування іншим особам.

10. Згідно з відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 22.06.2016 №Ш-1259/0-1510/6-16 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на вказану ділянку, оскільки відповідно до викопіювання з плану землекористування Мигівської сільської ради вказана земельна ділянка частково розміщена на землях лісогосподарського призначення.

11. Відповідно до листа державного підприємства «Вижницький Держлісгосп АПК» від 02.10.2015 №161 земельна ділянка, яка розташована між земельними ділянками, кадастрові номери яких: :01:001:0329, :01:001:0312 та :01:001:0967, не входить до земель лісового фонду та вказане підприємство не є її користувачем.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

12. Позивач вимоги обґрунтовувала тим, що у 2015 році зверталась до Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області з клопотанням щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність з цільовим призначенням - ведення садівництва, орієнтовною площею до 0,08 га, розташованої у с.Мигове Вижницького району Чернівецької області між земельними ділянками, кадастрові номери яких: :01:001:0329, :01:001:0312 та :01:001:0967. Відповіді Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області про відмову у задоволенні таких від 15.05.2015 та від 30.07.2015 були оскаржені до суду. Згідно з рішенням Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.01.2016 визнано протиправними дії відповідача щодо неналежного розгляду заяв про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність з цільовим призначенням - ведення садівництва, орієнтовною площею до 0,08 га, розташованої в с.Мигове Вижницького району Чернівецької області між земельними ділянками кадастрові номери яких::01:001:0329, :01:001:0312 та :01:001:0967. Крім того, вказаним рішенням суду Головне управління Держземагенства у Чернівецькій області зобов`язано повторно у місячний термін розглянути заяву ОСОБА_1 Зазначає, що 23.05.2016 звернулась до відповідача із заявою про виконання рішення Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.01.2016, однак 22.06.2016 Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області повторно відмовило у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки для передачі безоплатно у власність. Вважає дане рішення протиправним, а відтак просить позов задовольнити.

13. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що земельна ділянка, що розташована у с.Мигове Вижницького району Чернівецької області між земельними ділянками, кадастрові номери яких: :01:001:0329, :01:001:0312 та :01:001:0967, частково розміщена на землях лісогосподарського призначення, а відтак звернення позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на вказану землю для сільськогосподарських потреб не підлягає задоволенню. Крім того, відповідач зазначив, що надані викопіювання місцезнаходження вказаної у заяві земельної ділянки, конфігурація та розміри якої будуть визначатись при розроблені проекту землеустрою за результатами розгляду заяви позивача від 23.05.2016, та викопіювання з плану землекористування Мигівської сільської ради з бажаним місцезнаходженням вказаної у заяві земельної ділянки, не відповідають відомостям з ортофотоплану публічної кадастрової карти України та інформації державного кадастрового реєстратора, що унеможливлює встановлення приналежності вищезазначеної земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення державної власності.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

14. Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що земельна ділянка, що розташована у с.Мигове Вижницького району Чернівецької області між земельними ділянками кадастрові номери яких: :01:001:0329, :01:001:0312 та :01:001:0967, частково розміщена на землях лісогосподарського призначення, однак інша її частина відноситься до земель сільськогосподарського призначення та не знаходиться у користуванні інших осіб, відтак оскаржуване рішення відповідача є необґрунтованим. Разом із тим, суди зобов`язали відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва в межах допустимої площі земельної ділянки, яка розташована в с.Мигове, Вижницького району Чернівецької області між земельними ділянками, кадастрові номери яких: :01:001:0329, :01:001:0312 та :01:001:0967.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

15. Відповідач у касаційній скарзі не погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на те, що судами попередніх інстанцій не враховано, що позивач звертався з тих самих підстав до суду у справі №824/1936/15-а та у межах даної справи постановлене рішення суду, яке набрало законної сили. Судами не досліджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (безоплатно) ОСОБА_1 ; не враховано, що земельна ділянка, розміром 0,0561 га розміщена на землях лісогосподарського призначення; зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області надати дозвіл на розроблення проекту відведення із категорії земель, щодо яких таке не є розпорядником. Приймаючи оскаржувані рішення суди здійснили втручання у дискреційні повноваження відповідача, відтак такі підлягають скасуванню.

VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

16. Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування норм матеріального та процесуального права судами попередніх інстанцій, Суд зазначає наступне.

17. Згідно з положенням частини 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини 4 статті 328 КАС України (у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

18. Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 159 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

19. Крім того, стаття 2 та частина 4 статті 242 КАС України (у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

20. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

21. Згідно з положеннями частини 2 статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

22. Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

23. Згідно з положеннями частини 7 даної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

24. Системний аналіз наведених правових норм дає підстави колегії суддів дійти висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

25. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі №813/481/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №527/43/17, від 25 лютого 2019 року у справі №347/964/17 та від 22 квітня 2019 року у справі №263/16221/17.

26. Судами попередніх інстанцій встановлено, що земельна ділянка, щодо якої позивач просить надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, частково відноситься до земель лісогосподарського призначення, однак інша її частина відноситься до земель сільськогосподарського призначення та не знаходиться у користуванні інших осіб.

27. Підставою для відмови відповідачем у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою було те, що така частково знаходиться на землях лісогосподарського призначення.

28. Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів: звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування; розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України; затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

29. Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок та отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

30. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №826/5737/16, постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17, від 11 червня 2019 року у справі №826/841/17.

31. Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, які зазначили, що, враховуючи те, що частково земельна ділянка, щодо якої позивач просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, відноситься до земель сільськогосподарського призначення та не перебуває у користуванні інших осіб, часткове розміщення такої на землях лісогосподарського призначення не може бути підставою для відмови у наданні дозволу для розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку для сільськогосподарських потреб в цілому, відтак обґрунтування прийнятого відповідачем рішення за наслідками розгляду клопотання позивача не містить визначених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України підстав для відмови у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та вмотивованої відмови у його наданні, що є порушенням вказаної норми Земельного кодексу України. Зазначена обставина є цілком достатньою для скасування такого рішення відповідача.

32. Аналогічна позиція у подібних правовідносинах висловлена Верховним Судом у постановах від 05 березня 2019 року у справі № 263/16220/17, від 22 квітня 2019 року у справі № 263/16221/17.

33. Враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини щодо місця розташування земельної ділянки, безпідставними є посилання відповідача у касаційній скарзі на те, що судами попередніх інстанцій не враховано, що земельна ділянка, щодо якої позивач просить надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, розміщена на землях лісогосподарського призначення, а відтак Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області не є розпорядником такої, оскільки такі покликання не відповідають дійсності, перевірені судами попередніх інстанцій та враховані при прийнятті оскаржуваних рішень.

34. Щодо доводів Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про наявність підстав для закриття провадження у справі згідно з пунктом 4 частини першої статті 157 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, оскільки позивач звертався з тих самих підстав до суду у справі №824/1936/15-а та в межах такої постановлено судове рішення, яке набрало законної сили, необхідно зазначити наступне.

35. Зі змісту постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.01.2016 в адміністративній справі № 824/1936/15-а вбачається, що звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просила зобов`язати відповідача надати їй дозвіл на відведення земельної ділянки та визнати протиправними дії Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області щодо прийняття відмов у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, викладених у листах від 15.05.2015 та від 29.07.2015.

36. Зі змісту заяви від 23.05.2016 видно, що ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, в якому просила виконати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.01.2016, ухвалену у справі №824/1936/15-а, та надати їй дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтовною площею до 0,08 га, розташованої в с.Мигове Вижницького району Чернівецької області.

37. За результатами розгляду вказаної заяви листом №Ш-1259/0-1510/6-16 від 22.06.2016 відповідач відмовив позивачу у наданні відповідного дозволу та у межах даної справи позивач просить визнати протиправними саме ці дії відповідача та зобов`язати його надати відповідний дозвіл.

38. За таких обставин відсутні ознаки наявності того ж спору у справі №824/1936/15-а та у справі, яка розглядається, відтак підстави для закриття провадження у справі відсутні.

39. Суд вважає необгрунтованими також посилання відповідача у касаційній скарзі на те, що судом першої інстанції необ`єктивно та поверхнево досліджено матеріали справи, оскільки таким зазначено, що спірна земельна ділянка розташована у с.Мигово Вижницького району Чернівецької області, натомість така розташована на території Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, оскільки окрім зазначеного судом вказано, що така земельна ділянка розташована між земельними ділянками кадастрові номери яких: :01:001:0329, :01:001:0312 та :01:001:0967.

40. Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

41. З урахуванням викладеного, судом першої інстанції чітко зазначено місце розташування земельної ділянки, щодо якої позивач просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

42. Окрім цього, у касаційній скарзі відповідач посилається на те, що позивачем до матеріалів справи додано проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (безоплатно) ОСОБА_1 для індивідуального садівництва на території Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, однак такий не досліджений судами попередніх інстанцій. Однак такі посилання не відповідають дійсності, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, такий долучений до матеріалів справи та досліджувався судом під час розгляду справи.

43. З приводу правомірності задоволення судами попередніх інстанцій позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою та доводів касаційної скарги про втручання судами в дискреційні повноваження відповідача, Верховний Суд зазначає наступне.

44. Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які задовольняючи зазначену позовну вимогу виходили з того, що зобов`язання відповідача вчинити певні дії не є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. Належним та ефективним способом захисту порушеного права позивачів є зобов`язання відповідача надати вищезазначений дозвіл.

45. Так, на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

46. З огляду на наведене, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

47. У справі, що переглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано положеннями Земельного кодексу України.

48. Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). Згідно з законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження не є дискреційними.

49. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

50. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

51. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

52. Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22.12.2018 року у справі № 804/1469/17, від 14.08.2019 у справі №0640/4434/18, від 12.09.2019 у справі №0640/4248/18.

53. При цьому, адміністративний суд з урахуванням фактичних обставин зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

54. Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

55. У спірних правовідносинах відповідач не навів обставин, що слугували підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

56. У свою чергу, повторна відмова у формі листа з підстав, не визначених 7 сьомою статті 118 Земельного кодексу України свідчить про відсутність наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду, викладеної у справі №824/1936/15-а.

57. Оскільки процес надання позивачу відмов у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з формальних підстав без прийняття відповідного рішення може бути досить тривалим, на що вказує протиправна поведінка відповідача, який на виконання судового рішення у справі №824/1936/15-а повторно допустив порушення прав позивача, то в даному випадку належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

58. Враховуючи викладене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини, Верховний Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

59. Касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок судів. У ній також не зазначено інших доводів, які б не були предметом перевірки судів попередніх інстанцій та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.

60. Розглядаючи цю справу в касаційному порядку, Суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

61. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

62. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

63. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

64. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

65. Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі, якщо справа впливає на такі основоположні права особи, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

66. Суд у цій справі враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

67. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

68. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

69. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення судів попередніх інстанції, є законними та обґрунтованим і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

70. Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 349, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 06.07.2017 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.09.2017 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Желєзний

Судді: В.М. Шарапа

С.М. Чиркін