Справа № 120/1420/19-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1420/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід О.C.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

02 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року (ухвалене у м. Вінниці 18 червня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги №Ф-145442-54 від 03.04.2019 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску у сумі 15 385,9 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що спірна вимога складено у зв`язку із наявністю у позивача недоїмки зі сплати ЄСВ за період, коли позивач не був платником ЄСВ. Так, у 2006 році позивач зупинив підприємницьку діяльність а у період нарахування внесків з ЄСВ працював в ТОВ «Спецінтертранс».

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зазначив, що в період нарахування внесків з ЄСВ у зв`язку із несплатою яких складено спірну вимогу, позивач був зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності та не перебував у трудових відносинах із ТОВ «Спецінтертранс». Також зауважив, що з 01.01.2017 підприємці зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок незалежно від отриманого доходу (прибутку) у звітному кварталі, або окремому місяці звітного кварталу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2019, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно даних ІС «Податковий блок» позивач зареєстрований Могилів-Подільською районною державною адміністрацією Вінницької області як фізична особа-підприємець 16.03.2006 за №0000450, взятий на облік відповідачем за №3020 від 29.03.2006 та перебуває на обліку як платник єдиного внеску за № /02125.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію припинення фізичної особи-підприємця позивача проведено 11.12.2018 (рішення про припинення №3005550).

Згідно записів в трудовій книжці позивача, він з 02.12.2013 по 01.02.2017 та з 03.07.2018 по даний час працевлаштований в ТОВ «Спецінтертранс».

У відповідності до картки особового рахунку позивача станом на 31.03.2019 за ним рахується заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску у загальній сумі 15 385,9 грн.

Вказана заборгованість виникла внаслідок несплати поточних нарахувань по термінах сплати, а саме: одноразово за 2017 рік - 8 448 грн, за І квартал 2018 року - 2 457,18 грн, за ІІ квартал 2018 року - 2 457,18 грн, за ІІІ квартал 2018 року - 2 457,18 грн.

У зв`язку із наявністю вказаної заборгованості відповідачем складено та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.04.2019 №Ф-145442-54.

Позивач вважає протиправною вказану вимогу, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, маючи статус платника ЄСВ, своєчасно не сплачував суми ЄСВ за 2017-2018 роки, у зв`язку із чим відповідачем правомірно складено спірну вимогу про сплату вказаної заборгованості.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (Закон №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (ч.2 ст.2 Закону №2464-VI).

Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз.3 ч.8 ст.9 Закону №2464-VI).

Стаття 6 Закону №2464-VI визначає обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

У разі, якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Суд наголошує на тому, що неотримання платником доходу не звільняє його від сплати внесків, в даному випадку сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно ч.12 ст.9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до ч.4 ст.5 Закону №2464-VI обов`язки платників єдиного внеску виникають у фізичних осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичних осіб, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) - з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".

За приписами ч.4 ст.4 Закону №2464-VI право на звільнення від сплати єдиного внеску мають фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З матеріалів справи встановлено, що позивач в період з 16.03.2006 по 11.12.2018 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, тому зобов`язаний був сплачувати єдиний соціальний внесок.

Доводи позивача про зупинення ним підприємницької діяльності ще у 2006 році суд вважає необґрунтованими, адже за змістом ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» обов`язковою умовою припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця є реєстрація припинення такої діяльності.

Крім того, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осію-підприємців та громадських формувань» закріплено лише дві можливі реєстраційні дії - реєстрація фізичною особи-підприємця та реєстрація припинення фізичної особи-підприємця. Реєстраційної дії зупинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця чинним законодавством не передбачено.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 05.11.2018 у справі №820/1538/17 колегія суддів вважає помилковими, адже у вказаній постанові Верховний Суд досліджував порядок сплати ЄСВ адвокатом як самозайнятою особою. При цьому статус адвоката, який зупинив адвокатську діяльність не тотожний статуту позивача як фізичної особи-підприємця, яка не отримувала доходу у 2017-2018 роках.

Також суд вважає необґрунтованими посилання позивача на звільнення його від обов`язку щодо сплати ЄСВ у зв`язку із працевлаштуванням у ТОВ «Спецінтертранс».

Так, пільги у вигляду звільнення від сплати ЄСВ передбачені положеннями ч.4 ст.4 Закону №2464-VI, яка передбачає можливість звільнення від сплати ЄСВ для фізичних осіб-підприємців, які отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Офіційне працевлаштування не є підставою звільнення від сплати єдиного соціального внеску.

До того ж, із трудової книжки позивача встановлено, що позивач не працював у ТОВ «Спецінтертранс» в період з 01.02.2017 по 03.07.2018, тобто в період за який нараховувались суми ЄСВ, які включені у вимогу №Ф-145442-54 від 03.04.2019.

Відповідно до положень статті 25 Закону №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Згідно ч.4 ст.8 Закону №2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до пунктів 2-4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 20.04.2015 за №449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (Інструкція № 499) у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Згідно матеріалів справи, станом на 31.03.2019 за позивачем рахувалась недоїмка зі сплати єдиного соціального внеску у сумі 15 385,9 грн, яка утворилась внаслідок несплати ЄСВ одноразово за 2017 рік та три квартали 2018 року. Відтак, відповідачем правомірно складено спірну вимогу про сплату вказаної заборгованості.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.