Справа № 520/401/19
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 р.Справа № 520/401/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2019, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 04.04.19 по справі № 520/401/19 за позовом Комунального підприємства "Вовчанськ" до Головного управління Держпраці у Харківській області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулося Комунальне підприємство "Вовчанськ" (надалі - КП "Вовчанськ") з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області, в якому просить суд визнати протиправними дії Головного управління Держпраці у Харківській області щодо винесення постанови про накладення штрафу на Комунальне підприємство "Вовчанськ" від 21 грудня 2018 року №ХК2695/926/НП/2НП/3НП/АВ/П/ТД-ФС та скасувати зазначену постанову.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 позовні вимоги КП "Вовчанськ" задоволено.

Скасовано постанову Головного управління Держпраці у Харківській області про накладення штрафу на Комунальне підприємство "Вовчанськ" від 21 грудня 2018 року №ХК2695/926/НП/2НП/3НП/АВ/П/ТД-ФС.

Стягнуто на користь Комунального підприємства "Вовчанськ" () сплачену суму судового збору в розмірі 19210 (дев`ятнадцять тисячі двісті десять) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, буд. 40, м. Харків, 61002, ).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що суд першої інстанції не дослідивши наявні в матеріалах справи цивільні договори, зробив передчасні висновки про те, що предметом останніх є саме послуги. Вважає, що праця за цими договорами не є юридично самостійною, а здійснюється у межах діяльності суб`єкта господарювання з систематичним виконанням трудових функцій відповідно до визначеного виду виконуваної роботи у встановлений строк, у всіх наданих актах здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг) обсяг виконаних робіт та кінцевий результат не визначено. Стверджує, що виходячи з розмежування цивільних відносин і трудових, на які посилається суд першої інстанції, слід дійти висновку про те, що оскільки процес організації трудової діяльності не залишився за його межами, а фактично здійснювався систематично з певним підпорядкуванням, то такий характер взаємовідносин свідчить про наявність фактично існуючих трудових відносин. В силу того, що чинне законодавство забороняє вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин, посилання суб`єктів господарювання на укладення з працівниками цивільно-правових угод саме по собі не може звільняти від відповідальності за допущення до роботи працівників без оформлення трудових відносин, якщо вказані угоди спрямовані на приховування фактично існуючих трудових відносин між найманими працівниками та позивачем.

Скориставшись правом надання відзиву на апеляційну скаргу, позивач, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив, що КП "Вовчанськ" є основним постачальником комунальних послуг таких як вода та водовідведення, прибирання та вивіз сміття та у зв`язку з недостатністю персоналу та незадовільним фінансуванням потреб у виплаті заробітної плати змушене укладати цивільно-правові угоди, для того щоб забезпечувати мінімальні життєві умови для жителів міста Вовчанськ.

Представник позивача Геріх-Сльота Н.А. в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача Гусаченко Г.О. в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Також від позивача надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових угод до цивільно-правових договорів з посиланням на те, що КП "Волчанськ" не подавалися ці докази до суду першої інстанції через те, що судом не ставилося під сумнів цивільно-правовий характер таких угод.

Розглянувши надане клопотання про залучення додаткових доказів, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні цього клопотання з підстав того, що такі докази не були подані до суду першої інстанції та не досліджувалися ним безпосередньо. Водночас позивачем не надано доказів неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції з причин, що не залежили від його волі. Колегія суддів вважає, що позивач не був позбавлений можливості надати такі докази до суду першої інстанції на підтвердження обгрунтованості заявлених позовних вимог з огляду на те, що саме відповідачем заперечується існування цивільно-правових відносин між фізичними особами та КП "Вовчанськ".

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 29 листопада 2018 року за результатами проведеного інспекційного відвідування співробітником ГУ Держпраці Харківської області складений акт, в якому викладені висновки про порушення КП "Вовчанськ" трудового законодавства. Зокрема, актом перевірки зафіксовано порушення частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України - фактично існуючі трудові відносини між КП "Вовчанськ" та 28 фізичними особами: ОСОБА_1 - договір №169 від 31.08.2018, ОСОБА_2 - договір №174 від 03.09.2018, ОСОБА_3 - договір №156 від 31.08.2018, ОСОБА_4 - договір №172 від 31.08.2018, ОСОБА_5 - договір №161 від 31.08.2018, ОСОБА_6 - договір №164 від 31.08.2018, ОСОБА_7 - договір №161 від 31.08.2018, ОСОБА_8 - договір №163 від 31.08.2018, ОСОБА_9 - договір №166 від 31.08.2018, ОСОБА_10 - договір №162 від 31.08.2018, ОСОБА_11 - договір №158 від 31.08.2018, ОСОБА_12 - договір №171 від 18.09.2018, ОСОБА_13 - договір №190 від 31.08.2018, ОСОБА_14 - договір №170 від 31.08.2018, ОСОБА_15 - договір №167 від 31.08.2018, ОСОБА_16 - договір №173 від 31.08.2018, ОСОБА_17 - договір №152 від 13.08.2018, ОСОБА_18 - договір №155 від 31.08.2018, ОСОБА_19 - договір №148 від 10.08.2018, ОСОБА_20 - договір №157 від 31.08.2018, ОСОБА_21 - договір №154 від 31.08.2018, ОСОБА_22 - договір №194 від 28.09.2018 ОСОБА_23 - договір №195 від 01.10.2018, ОСОБА_24 - договір №196 від 01.10.2018, ОСОБА_25 - договір №176 від 09.10.2018, ОСОБА_26 договір №175 від 05.09.2018, ОСОБА_27 - договір №159 від 31.08.2018, ОСОБА_28 - договір №160 від 31.08.2018 замінені договорами цивільно-правового характеру. Оскільки, праця за цими договорами не є юридично самостійною, а здійснюється в межах діяльності суб`єкта господарювання за основними видами економічної діяльності, відповідні посади, передбачені штатним розписом підприємства, здійснюється відображення роботи та нарахування коштів за визначеними посадами згідно табелів обліку використання робочого часу та відомостей нарахування заробітної плати. Таким чином, в порушення вимог частини третьої статті 24 КЗпП України, КП "Вовчанськ" 28 працівників було допущено до виконання роботи без укладення трудового договору і оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

21.12.2018 на підставі вказаного акта, відповідачем прийнята постанова №ХК2695/926/НП/2НП/ЗНП/АВ/П/ТД-ФС про накладення на позивача штрафу в розмірі 3127320 (три мільйони сто двадцять сім тисяч триста двадцять) грн 00 коп.

Не погодившись із винесеною постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з вимогою про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дослідивши наявні в матеріалах справи договори про надання послуг, акти виконаних робіт, акти взаєморозрахунків підписаними між КП "Вовчанськ" та фізичними особами, дійшов висновку, що останніми надавались відповідні послуги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (надалі - Положення № 96), державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Відповідно до пп. 6 п.4 вказаного Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

На підставі ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 "Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення" цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" (далі - штрафи).

Пунктом 2 вищезгаданої постанови зазначено про те, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема,

- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

- акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Пунктом 3 вказаної вище постанови зазначено про те, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Пунктом 2 постанови № 295 від 26.04.2017 "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю" державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Пунктами 19, 20 постанови № 295 від 26.04.2017 "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю" зазначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Частиною 1 статті 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Частина 3 статті 24 КЗпП України визначено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Натомість, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

Згідно з статтею 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (стаття 901 Цивільного кодексу).

Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства.

Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт чи послуг.

Тобто, предметом цивільно-правових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

Отже, визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є наявність або відсутність ознак трудових відносин між позивачем та 28 фізичними особами, які були сторонами спірних договорів.

Матеріалами справи підтверджується, що КП "Вовчанськ" були укладені договори про надання послуг з фізичними особами: ОСОБА_1 - договір №169 від 31.08.2018; ОСОБА_2 - договір №174 від 03.09.2018; ОСОБА_3 - договір №156 від 31.08.2018; ОСОБА_4 - договір №172 від 31.08.2018; ОСОБА_5 - договір №161 від 31.08.2018; ОСОБА_6 - договір №164 від 31.08.2018; ОСОБА_7 - договір №161 від 31.08.2018; ОСОБА_8 - договір №163 від 31.08.2018; ОСОБА_9 - договір №166 від 31.08.2018; ОСОБА_10 - договір №162 від 31.08.2018; ОСОБА_11 - договір №158 від 31.08.2018; ОСОБА_12 - договір № 171 від 18.09.2018; ОСОБА_13 - договір №190 від 31.08.2018; ОСОБА_14 - договір №170 від 31.08.2018; ОСОБА_15 - договір №167 від 31.08.2018; ОСОБА_16 - договір №173 від 31.08.2018; ОСОБА_17 - договір №152 від 13.08.2018; ОСОБА_18 - договір №155 від 31.08.2018; ОСОБА_19 - договір №148 від 10.08.2018; ОСОБА_20 - договір №157 від 31.08.2018; ОСОБА_21 - договір №154 від 31.08.2018; ОСОБА_22 - договір №194 від 28.09.2018; ОСОБА_23 - договір №195 від 01.10.2018; ОСОБА_24 - договір №196 від 01.10.2018; ОСОБА_25 - договір №176 від 09.10.2018; ОСОБА_26 договір №175 від 05.09.2018; ОСОБА_27 - договір №159 від 31.08.2018; ОСОБА_28 - договір №160 від 31.08.2018. Під час перевірки дані документи були надані підприємством разом із актами виконаних робіт за перевіряємий період, які долучені до матеріалів справи.

За умовами укладених договорів виконавець (фізичні особи) в порядку та на умовах цього Договору зобов`язується надати Замовнику послуги (виконати роботи), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги (роботи). Перелік, обсяг та вартість робіт за кожним окремим завданням Замовника обумовлюється Сторонами додатково у кожному окремому випадку. Пунктом 2.1.5 договорів передбачено, що передача виконаних робіт Виконавцем Замовнику здійснюється за актом приймання-передачі.

Відповідно до вищезазначених договорів про надання послуг, актів виконаних робіт, акті взаєморозрахунків підписаними між КП "Вовчанськ" та фізичними особами, останніми надавались відповідні послуги.

З договорів вбачається, що виконавці не підпорядковувалися правилам внутрішнього трудового розпорядку Підприємства, самі організовували свою роботу і виконували її на власний ризик (п. 1.3. договорів). Оплату вартості робіт Виконавця регламентує Цивільний кодекс України і умови договору про надання послуг, які не співпадають з нормами Кодексу законів про працю України і Закону України "Про оплату праці" (згідно з яких оплата праці здійснюється без прив`язки до результатів робіт двічі на місяць). Факт виконання договорів про надання послуг підтверджуються укладеними актами приймання виконаних робіт та актами звірки розрахунків.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що послуги, в тому числі послуги з нагляду за приміщенням та підлеглою територією КП "Вовчанськ", надавалися різними контрагентами, що свідчить про відсутність систематичного виконання трудових обов`язків одним і тим же робітником.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, КП "Вовчанськ" має оформлені трудові відносини з ОСОБА_2 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_26 , відомості про яких зазначаються в табелях обліку часу. На час відпустки, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями наказів про надання відпустки, між цими особами та позивачем було укладено цивільно-правові договори.

Колегія суддів зазначає, що у період відпустки працівник не несе обов`язку виконувати роботу, обумовлену трудовим договором, і підпорядковуватися правилам внутрішнього трудового розпорядку. Своє право на відпочинок кожна особа має право використовувати на власний розсуд, у тому числі має право укладати на період відпустки цивільно-правові договори на виконання конкретного переліку робіт чи надання послуг як з власне з роботодавцем, так і з іншими підприємствами або фізичною особою. Оскільки вказані вище цивільно-правові договори були укладені виключно на період відпустки ОСОБА_2 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_26 для виконання конкретного переліку робіт, вказане виключає можливість ідентифікації таких договорів як трудових та, які наслідок, приховування трудових відносин, адже вказані особи вже є працівниками на цьому підприємстві.

Посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що акт виконаних робіт, складений на підставі спірних договорів має недоліки, оскільки не містить конкретного виду робіт, виконаних фізичними особами, а отже не містить змісту та обсягу господарської операції, що свідчить про проведення оплати за процес роботи, а не виконання конкретного обсягу робіт за цивільно-правовим договором, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наявність певних недоліків в акті не доводить наявність трудових відносин між позивачем та такими фізичними особами, а відповідачем не доведено, що у відносинах, які склалися між сторонами, наявні ознаки трудових відносин, визначені ч.1 ст. 21 КЗпП України, а саме: підлягання працівника внутрішньому трудовому розпорядкові підприємства позивача; виплата власником підприємства працівникові заробітної плати за виконувану роботу; забезпечення роботодавцем працівника умовами праці, необхідними для виконання роботи.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обставин приховування трудових відносин між фізичними особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_29 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_30 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та Комунальним підприємством "Вовчанськ".

До того ж колегія суддів враховує специфіку діяльності підприємства КП "Вовчанськ" та те, що підприємство постійно звітує перед відповідним центром зайнятості про наявність вакантних місць з огляду на постійний недобір персоналу, що пов`язаний з недостатнім фінансуванням видатків на заробітну плату. Водночас колегія суддів не може не звернути увагу на окремі недоліки в оформленні цивільно-правових договорів, що призводить до неможливості чіткого розмежування виконання трудових функцій чи виконання умов договору.

Колегія суддів вважає за необхідне також звернути увагу на розмір накладеного на позивача стягнення з огляду на співмірність застосованого штрафу та діями, за які було накладено таке стягнення.

За статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції прав та основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (надалі - Суду) (Рішення від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах "Іммобіліаре Саффі проти Італії" [ВП], заява N 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та "Вістіньш і Перепьолкінс проти Латвії" [ВП], заява N 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Суд також нагадав, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до постанови №ХК2695/926/НП/2НП/ЗНП/АВ/П/ТД-ФС на позивача накладено штраф у розмірі 3127320 (три мільйони сто двадцять сім тисяч триста двадцять) грн 00 коп.

В свою чергу розмір накладеного стягнення не можна вважати пропорційним, тобто співмірним розміру санкцій, метою яких є не лише покарання за вчинене правопорушення, а й стримування від вчинення чи продовження вчинення таких порушень, з масштабом та характером порушення, та розумності, адже в будь-якому випадку розмір штрафу має визначатися з урахуванням значення фактичних обставин кожного випадку для забезпечення справедливого балансу між публічними інтересами та правами й свободами учасників правовідносин.

Водночас на КП "Вовчанськ", який є основним постачальником комунальних послуг таких як вода та водовідведення, прибирання та вивіз сміття, діяльність якого може бути повністю зупинена, покладено індивідуальний та надмірний тягар сплати штрафу, який є неспівмірним з окремими недоліками в оформленні цивільно-правових договорів.

Крім того колегія суддів ураховує, що КП "Вовчанськ", згідно з положеннями п. 10 статті 1 та статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VІ, є страхувальником та платником єдиного внеску у відношенні осіб, що працюють не тільки за трудовими договорами, але і за цивільно - правовими договорами, що прямо зазначено в цих нормах. Так, позивачем до податкового органу подавався звіт 1 ДФ, з якого вбачається, що позивачем сплачувався єдиний внесок у відношенні осіб, що працювали за договорами про надання послуг. Отже, в контексті розгляду цієї справи відсутні порушення прав фізичних осіб, які незважаючи на можливість оформлення трудових відносин, в тому числі через центр зайнятості, добровільно уклали цивільно-правові договори на окремий проміжок часу менше двох місяців на виконання конкретно визначених послуг, що свідчить про відсутність систематичності в наданні послуг та приховування трудових відносин.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог КП "Вовчанськ".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 року по справі № 520/401/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 01.10.2019.