Справа № 540/1527/19
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1527/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів і моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (далі - відповідач, УМВС України в Херсонській області), Державної казначейської служби України (далі - відповідач-2, ДКУ), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому компенсації втрати частини доходів через порушення встановлених строків їх виплати за період з 23.03.2018р. по 19.02.2019р.;

- стягнути з відповідача з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача компенсації втрати частини доходів за період з 23.03.2018р. по 19.02.2019р. у сумі визначеній судом та моральної шкоди у розмірі 20 000 грн..

Ухвалою від 26.07.2019р. вказаний позов залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків. Вимоги ухвали виконано, недоліки усунуто.

Ухвалою від 05.08.2019р. звільнено позивача від сплати судового збору за подання до суду даного позову, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також зобов`язано УМВС України в Херсонській області надати докази. Вимоги ухвали виконано, докази подані.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно з постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2019р. набрало законної сили рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19.02.2019р. у справі № 540/2520/18, яким УМВС України в Херсонській області зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за період з 23.03.2018р. по 19.02.2019р. виходячи із розміру посадового окладу - 900 гри., з відрахуванням обов`язкових платежів та стягнуто з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 10000,00 грн. у якості відшкодування заподіяної моральної шкоди. Тобто судом підтверджено протиправну бездіяльність відповідача, а також встановлено період, за який позивачу повинно було виплачуватись грошове забезпечення - з 23.03.2018р. по 19.02.2019р. Однак усупереч приписам Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-111 та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159 відповідач при нарахуванні грошового забезпечення за період з 23.03.2018р. по 19.02.2019р. не здійснив одночасно виплату компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, чим допустив протиправну бездіяльність. Позивач звертався до відповідача з листом від 19.06.2019р., в якому просив добровільно негайно нарахувати та сплатити компенсацію втрати частини доходів за період 23.03.2018р. по 19.02.2019р.

Замість виплати компенсації, відповідач надав відповідь листом від 11.07.2019р. №10/с-37ок, в якому фактично вірно наводить вимоги закону про компенсацію за порушення строків виплати, але в подальшому сплутують його з середнім заробітком за час вимушеного прогулу, що є зовсім іншою вимогою, по якій судом вирішено справу. Також відповідач повідомляє, що 26.06.2019р. ним здійснено відповідні нарахування і відповідну довідку направлено до Національної поліції України.

Позивач тому вказує, що оскільки УМВС України в Херсонській області було порушено строки виплати грошового утримання та грошове утримання було сплачено з порушенням строків, то у нього було і є право на компенсацію втрати частини доходів.

Фактично ж йому компенсацію через втрату частини доходів через порушення встановлених строків їх виплати за період 23.03.2018р. по 19.02.2019р. не здійснено та не виплачено, чим заподіяно шкоду та збитки.

Посилаючись на застосований судом в іншій справі розрахунок компенсації та розміщену на офіційному веб-сайті Держкомстату таблиця індексів споживчих цін за період березня 2018р. - лютого 2019р., позивач зазначає, що точний розрахунок сум він не буде наводити, оскільки у суду може бути своя думка щодо розрахунків.

Також позивач вважає, що внаслідок відсутності у відповідача власних коштів, стягнення компенсації потрібно проводити з Державної казначейської служби України.

Окрім наведеного позивач зазначає, що отримавши листа від УМВС України в Херсонській області від 11.07.2019р. №10/с-37ок, у нього вкотре пригнічився емоційний та душевний стан, підвищився тиск, погіршився настрій, розпочалась депресія. Позивач знову пережив моральні страждання, адже вкотре порушились нормальні життєві зв`язки, які вимагають від нього нових додаткових зусиль для організації свого життя, для відстоювання справедливості, для чергового звернення до суду за захистом порушених прав, для відшукування грошей на існування в такий тяжкий економічний час в країні. В очах рідних, близьких людей та колег-поліцейських позивач відчував себе пригніченим, тому що з листопада 2015 року по теперішній час його так і не поновлюють на роботі, незважаючи на судові рішення на його користь, не виплачують належні йому грошові виплати своєчасно.

Тому позивач вважає, що відповідачем йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 20000,00 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просить задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідачем 15.08.2019р. подано відзив на позовну заяву, у якому він заперечує проти задоволення позову. Зазначає, що на виконання рішення у справі № 540/2520/18 УМВС України в Херсонській області нараховане ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 23.03.2018р. по 19.02.2019р. виходячи з розміру посадового окладу 900 грн. та направлено інформацію щодо необхідності додаткового фінансування для виконання судового рішення. Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16.09.2015р. № 730 ліквідовано, як юридичну особу публічного права, УМВС України в Херсонській області. На сьогодні УМВС України в Херсонській області перебуває в стані припинення.

УМВС України в Херсонській області має єдиний рахунок, який забезпечує роботу ліквідаційної комісії. В разі прийняття рішень про стягнення коштів з УМВС України в Херсонській області на зазначений рахунок за відповідним зверненням надходять кошти з центрального органу виконавчої влади для виконання рішень.

Після надходження кошторисних призначень по КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» для виконання судового рішення у справі №540/2520/18 на рахунок УМВС України в Херсонській області, кошти у сумі 9723,92 грн., (грошове забезпечення за період з 23.03.2018р. по 19.02.2019р. після відрахувань обов`язкових платежів) та моральна шкода у розмірі 8050,00 грн., після відрахування обов`язкових платежів, 31.07.2019р. перераховані на рахунок ОСОБА_1

Відповідач не погоджується із доводами позивача, що УМВС України в Херсонській області порушено строки виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та, що він має право на компенсацію втрати частини грошових доходів внаслідок порушення строків виплати відповідних сум, присуджених за наведеним вище судовим рішенням.

Заперечуючи ці доводи, відповідач посилається на те, що заборгованість у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу в УМВС України в Херсонській області перед ОСОБА_1 виникла з моменту набрання законної сили рішення у справі №540/2520/18, яким є 11 червня 2019р.

Відповідач вважає, що відсутні підстави для висновку про порушення строку виплати грошового забезпечення за весь період з 22.03.2018р. по 19.02.2019р., адже вказані виплати були визначені саме судовими рішеннями, а не нараховані та не виплачені УМВС України в Херсонській області. При цьому він мотивує таку свою позицію правовим висновком Верховного Суду у справі №826/2863/17.

Також відповідач вказує, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Тобто сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. У липні 2019 року згідно відомостей Держкомстату індекс споживчих цін складав 99,4 %, що є меншим за 100% (приросту споживчих цін не було), тому підстави для нарахування компенсації ОСОБА_1 втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати відсутні.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди відповідач зазначає, що бездіяльність є протиправною та спричиняє відповідальність за моральну шкоду лише у випадках, коли законом передбачено обов`язок діяти у відповідних ситуаціях, за даних обставин такий обов`язок в УМВС України в Херсонській області відсутній. Зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної бездіяльності.

Оскільки позивачем не доведено причинних зв`язків між завданою шкодою та конкретними неправомірними діями відповідача, то це на погляд відповідача виключає підстави для стягнення моральної шкоди.

Підсумовуючи викладене, УМВС України в Херсонській області просить відмовити у задоволенні позову.

Другим відповідачем 21.08.2019р. також подано відзив на позовну заяву, в якому вказує, що спірні правовідносини виникли між позивачем та УМВС України в Херсонській області. У той же час, згідно із приписами цивільного законодавства шкода повинна відшкодовуватись за рахунок коштів, особи яка її завдала. Шкода за рахунок Державного бюджету України відшкодовується виключно у випадках, прямо передбачених Законом України від 01.12.1994р. № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», проте спірні правовідносини під дію цього Закону не підпадають.

Також відповідач-2 вказує, що Державна казначейська служба України здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, тобто виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин. При цьому відповідач-2 як суб`єкт владних повноважень, прав та законних інтересів позивача не порушувало, у правовідносинах із позивачем не знаходилося і шкоди йому не заподіювало. Оскільки в позовній заяві не наведено жодного доказу вини Казначейства як окремої юридичної особи, щодо спричинення шкоди позивачеві, покладення стягнення на відповідача-2 є грубим порушенням чинного законодавства України. Таким чином, на думку відповідача-2, стягнення коштів з Казначейства є не обґрунтованим та таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Окрім цього, позивачем не наведено жодної нормативно-правової норми на підставі якої компенсація втрати частини доходів та моральної шкоди повинно проводитись з Державного бюджету України.

Підсумовуючи викладене, ДКУ позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та у співставленні із викладеними сторонами у заявах по суті справи доводами, суд приходить до висновку про часткове задоволення даного адміністративного позову.

Як встановлено судом, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2018р. у справі № 821/2082/16 визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Херсонській області від 28.08.2016р. № 30 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС в Херсонській області; стягнуто з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.04.2017р. по 22.03.2018р. включно в сумі 10026, 03 грн., яке визначене з урахуванням сплати податків і зборів.

УМВС України в Херсонській області це судове рішення було виконано: в частині поновлення позивача на посаді - 22.08.2018р., в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 30.08.2018р.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 19.02.2019р. у справі №540/2520/18, яке набрало законної сили 11.06.2019р., зобов`язано УМВС в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за період з 23.03.2018р. по 19.02.2019р. виходячи із розміру посадового окладу - 900 грн., з відрахуванням обов`язкових платежів.

Цим рішенням встановлені обставини поновлення позивача на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 протидії злочинності у сфері економіки УМВС України в Херсонській області за наказом від 22.08.2018 р. № 6 о/с та ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення з 23.03.2018 року по день винесення рішення суду, яким є 19.02.2019р.

Рішення суду у справі №540/2520/18 фактично виконані відповідачем 31.07.2019р. шляхом перерахування на картковий рахунок позивача коштів в сумі 9723,92 грн. (грошове забезпечення за період з 23.03.2018р. по 19.02.2019р. після відрахування обов`язкових платежів) та в сумі 8050,00 грн. (моральна шкода після відрахування обов`язкових платежів), що підтверджуються наявними у справі платіжними дорученнями.

Також суд з огляду на положення ст.ст.80, 90 КАС України вважає доведеними обставини ненарахування і, відповідно, невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати при виплаті йому у липні 2019р. грошового забезпечення за період з 23.03.2018р. по 19.02.2019р., оскільки ухвалою від 05.08.2019р. відповідача було зобов`язано, зокрема, надати до суду докази виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків його виплати або, у разі не виплати такої компенсації, відповідні пояснення. Відповідачем доказів виплати компенсації не надано, окремих пояснень з цього приводу також не надано, однак за змістом відзиву відповідач вказує на відсутність підстав для її нарахування.

Визначаючись щодо обґрунтованості позовних вимог, суд виходить з того, що питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок).

Згідно із ст. 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону № 2050-III).

Відповідно до п. 1 Порядку його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За змістом п. 2, 3 Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

У п. 4 Порядку закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі грошового забезпечення). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом України у постановах від 19 грудня 2011 року (справа № 6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16), та Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17), від 15 серпня 2019 року (справа №674/24/17), від 19 вересня 2019 року (справа № 664/4070/15-а).

Враховуючи те, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 19.02.2019р. у справі №540/2520/18, яке набрало законної сили, установлені обставини перебування позивача на посаді, наявності у нього безумовного і гарантованого Конституцією і законодавством України права на оплату праці у вигляді грошового забезпечення, нездійснення відповідачем у період з 23.03.2018р. по 19.02.2019р. нарахувань ОСОБА_1 грошового забезпечення в будь-якому розмірі та його виплати, а виплачено воно було лише 31.07.2019р., то відповідач при цьому повинен був в силу вимог ст.ст.1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ нарахувати позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Також слід зазначити, що право позивача на отримання грошового забезпечення виникло не з рішення суду у справі №540/2520/18, а з факту його поновлення на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 протидії злочинності у сфері економіки УМВС України в Херсонській області, перебування на якій є оплачуваним в силу закону.

Тому, нараховуючи на виконання рішення суду у вказаній справі грошове забезпечення, відповідач був обтяжений також і обов`язком нарахувати і виплатити йому згадану компенсацію, однак цей свій обов`язок безпідставно не виконав, що є протиправним.

При цьому суд відхиляє посилання відповідача на правовий висновок щодо застосування норм права, який викладений у постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі №826/2863/17, оскільки такий зроблений у правовідносинах, обставини яких є відмінними від даної справи. Зокрема, у справі №826/2863/17 висновок щодо застосування норм Закону № 2050-ІІІ та Порядку надавався з урахуванням того, що обов`язок сплати грошового утримання виник з рішення суду, а моментом його виникнення була дата набрання законної сили відповідним рішенням. Натомість для вирішення даної справи визначальним є те, що судовим рішенням у справі №540/2520/18 було установлено обставини наявності у відповідача сплачувати грошове забезпечення у конкретному періоді, а саме 23.03.2018р. по 19.02.2019р.

Отже, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати йому компенсації втрати частини доходів через порушення встановлених строків їх виплати за період з 23.03.2018р. по 19.02.2019р. є обґрунтованою і підлягає задоволенню, позаяк відповідач належними і достовірними доказами не довів правомірності такої своєї бездіяльності.

Щодо позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів за період з 23.03.2018р. по 19.02.2019р. у сумі визначеній судом, слід зазначити, що за змістом ст.ст.1, 2, 4, 7 Закону № 2050-ІІІ обчислення та здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) належить до компетенції підприємств, установ і організацій всіх форм власності та господарювання, які виплачують доходи. При цьому нарахування і виплата компенсації повинна здійснюватись у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Саме відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Тому з урахуванням визначених ст.ст.5, 245 КАС України способів захисту порушених прав, у даному випадку захист конкретного порушеного права позивача у спірних правовідносинах є визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а не визначення конкретної суми, що належить до компетенції відповідача.

При цьому слід врахувати, що згідно ст.3 Закону № 2050-ІІІ та п.4 Порядку сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

В даному випадку дохід позивачу - грошове забезпечення, мало виплачуватись з березня 2018 року по лютий 2019 року. Виплачено воно було у липні 2019 року. З урахуванням вищенаведених правових норм період, у якому слід здійснювати компенсацію втрати частини доходів (період невиплати грошового доходу), включає в себе проміжок часу з березня 2018 року по червень 2019 року.

За таких обставин суд вважає, що цю позовну вимогу слід задовольнити у інший спосіб, ніж визначено позивачем, а саме шляхом покладення на відповідача - УМВС України в Херсонській області обов`язку нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159.

У зв`язку з цим у задоволенні вимог, звернутих до Державного казначейства України слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

За приписами пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди.

Згідно ст.ст.11, 69, 70 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

У даному випадку позивачем не виконано свого процесуального обов`язку та не надано жодного доказу на доведення стверджуваних ним обставин заподіяння моральної шкоди та її розміру.

Тому у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області щодо не здійснення ОСОБА_1 нарахування і виплати компенсації втрати частини доходів через порушення встановлених строків їх виплати, а саме нарахованого згідно рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у справі №540/2520/18 грошового забезпечення за період з 23 березня 2018 року по 19 лютого 2019 року.

Зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 здійснити ОСОБА_1 нарахування і виплату компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме нарахованого згідно рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у справі №540/2520/18 грошового забезпечення за період з 23 березня 2018 року по 19 лютого 2019 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, ідентифікаційний код юридичної особи 08592322, 73003, Херсонська область, м. Херсон, вул. Лютеранська, 4.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Пекний А.С.

кат. 106030000