Справа № 560/1349/19
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/1349/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лабань Г.В.

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

24 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Мацького Є.М. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,

позивача: ОСОБА_1

представників відповідачів: Мариніної І.В., Рудчука В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року (м. Хмельницький, 26 червня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.09.2018 №72; стягнути з Хмельницького обласного військового комісаріату невиплачену матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в сумі 13045,50 грн.; стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; стягнути з Хмельницького обласного військового комісаріату невиплачену індексацію грошового забезпечення за період проходження служби у Шепетівському об`єднаному міському військовому комісаріаті з січня 2016 року по жовтень 2018 року; стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн..

Відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року позов задоволено частково: зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 11.10.2018 по 17.04.2019 в сумі 80839,32 грн. без урахування обов`язкових податків та зборів, а також - індексацію грошового забезпечення за період з 21.01.2016 по день виключення зі списків особового складу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення у частині задоволення вимог та ухвалити у ній нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Представники відповідачів в судовому засіданні просили задовольнити апеляційну скаргу.

Позивач в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку в межах апеляційної скарги, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Рішення суду першої інстанції у частині, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно до вимог ст. 308 КАС України не переглядається колегією суду через відсутність оскарження його сторонами в справі.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах України на посаді начальника відділення офіцерів запасу і кадрів Шепетівського об`єднаного міського військового комісаріату.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.06.2018 №43 позивачу встановлена виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі 13045,50 грн..

Наказом військового комісара Шепетівського об`єднаного міського військового комісаріату від 11.09.2018 №72 позивач, звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.09.2018 №217 у відставку за підпунктом "б" відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII, з 11.10.2018 виключений зі списків особового складу військового комісаріату та всіх видів забезпечення. Крім того, наказано виплатити позивачу, серед іншого, грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно", в сумі 5982,08 грн..

10.12.2018 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з інформаційним запитом, в якому просив повідомити про причини відсутності письмового повідомлення про неможливість вчасного розрахунку на день виключення зі списків особового складу та невиплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Листом від 14.12.2018 №7/2382 Хмельницький обласний військовий комісаріат повідомив позивача, зокрема, про те, що відповідно до платіжного доручення від 22.10.2018 всі кошти, які належали на день звільнення, були зараховані на його картковий рахунок. Граничні обсяги видатків на виплату матеріальної допомоги до РМВК області, станом на 10.12.2018 не доводились, асигнування не виділялись.

17.04.2019 Хмельницький обласний військовий комісаріат виплатив позивачу компенсацію вартості за не отримане речове майно в сумі 5982,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 16.04.2019 №111.

У довідці від 25.03.2019 №7/1132 Хмельницький обласний військовий комісаріат повідомив позивача, що у період з січня 2016 року по жовтень 2018 року нарахування індексації грошового забезпечення не здійснювалось.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язання провести індексацію грошового забезпечення, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, ч. 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

За змістом ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи.

Про нараховані суми, що належать працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити суму, яка не є спірною.

В силу ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Тому, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Наказом військового комісара Шепетівського об`єднаного міського військового комісаріату від 11.09.2018 №72 позивач з 11.10.2018 виключений зі списків особового складу військового комісаріату та всіх видів забезпечення. Тому, в цей день позивач повинен був отримати повний розрахунок.

При цьому, станом на 11.10.2018 коштів на виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно на рахунках ІНФОРМАЦІЯ_1 не було, що не заперечується сторонами.

Листом від 06.03.2019 №9/698 Хмельницький обласний військовий комісаріат звернувся до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України щодо виділення кошторисних призначень для здійснення виплат при звільнені військовослужбовців за не отримане речове майно.

Позивач звільнений 11.10.2018, фактичний розрахунок при звільненні завершений шляхом перерахування компенсації вартості за не отримане речове майно в сумі 5982,08 грн. на картковий рахунок позивача 17.04.2019, тобто з затримкою в 6 місяців 6 днів.

Обчислення середнього заробітку проводиться згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок № 100).

Абзацом 3 п. 3 Порядку №100 передбачено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 №13 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

У відповідності до абз. 1 та 3 п. 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки про доходи позивача від 25.10.2018 №7/3560 заробітна плата позивача за серпень, вересень 2018 року складала 13045,50 грн. Тому середньоденна заробітна плата позивача становить 427,72 грн. ((13045,50+13045,50):61).

Отже, сума середньомісячного заробітку, яку належить виплатити позивачу у зв`язку із затримкою розрахунку складає 80839,32 грн. ((13045,50 х 6 місяців) + (427,72 (середньоденний розмір грошового забезпечення) х 6 днів)).

Що стосується позовної вимоги про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 невиплаченої індексації грошового забезпечення за період проходження служби у Шепетівському об`єднаному міському військовому комісаріаті з січня 2016 року по жовтень 2018 року, то слід зазначити таке.

Згідно з ч. 3 ст. 9 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Нормами ч.ч. 1, 5 ст. 2 закону "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ) встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, серед яких оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Положеннями ч. 1 ст. 4 Закону №1282-ХІІ передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

У відповідності до ч. 2 ст. 5 Закону №1282-ХІІ, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

За правилами п. 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у п. 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Тобто, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому, відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Положеннями Закону №1282-XII та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Єдиною підставою для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, за період з 11.10.2018 по 17.04.2019 слугувало неналежне фінансування військового комісаріату.

Проте, посилання відповідача на відсутність фінансових ресурсів для нарахування та виплати індексацій, що передбачені п. 6 ст. 5 Закону №1282-ХІІ та п. 6 Порядку №1078, є безпідставними, оскільки відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для не проведення індексації грошового забезпечення. Відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин не проведення розрахунку).

Відповідач не надав суду доказів того, що у бюджеті відповідного рівня кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.

Також, такі посилання відповідача порушують гарантоване ст. 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном, з огляду на те, що чинне правове положення передбачає індексацію грошового забезпечення, відтак, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у індексації доки відповідні положення є чинними.

За таких підстав, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.03.2019 №7/1132 у період з січня 2016 року по жовтень 2018 року нарахування індексації грошового забезпечення позивачу не здійснювалось.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 30 вересня 2019 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Мацький Є.М. Залімський І. Г.