Справа № 400/2187/19
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 р. справа № 400/2187/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Марича Є.В, розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, Миколаїв,54001

про:визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.06.2019 р. № 4,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась з позовом до суду до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі-відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.06.2019 р. в сумі штрафних санкцій 40800 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач дійшов помилкового висновку про встановлення факту реалізації одного бокалу пива на розлив саме для кінцевого споживання на місці, адже головною кваліфікуючою ознакою цього порушення є мета споживання на місці, яка не підтверджена належним доказом та не зафіксована в акті перевірки. Також, не доведено відповідачем і факту зберігання однієї пляшки горілки без марки акцизного податку встановленого зразка, адже відсутня відео та фото фіксація. А також, є помилковим висновок відповідача про реалізацію позивачем тютюнових виробів без наявності ліцензії 07.03.2019 р., адже позивачем продаж тютюнових виробів здійснено 08.03.2019 р., в день коли почала діяти нова ліцензія.

Ухвалою від 23.07.2019 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та запропоновано відповідача надати відзив.

Від відповідача надійшов відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позову, оскільки всі факти порушення законодавства про державне регулювання виробництва обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів мали місце і підтверджені належними доказами, що надані разом з відзивом до суду.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Інших заяв і клопотань учасники справи суду не подавали.

Інших процесуальних дій у справі судом не вчинялось.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Головним управлінням ДФС у Миколаївській області на підставі наказу від 21.05.2019 р. №1132 у період з 23.05.2019 р. по 31.05.2019 р. проведено фактичну перевірку магазину за адресою буд. АДРЕСА_2 , що належить позивачу, з питань додержання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, пальним.

За результатами перевірки співробітниками відповідача складено акт перевірки №89/14-29-40-01/ від 31.05.2019 р., згідно висновків якого встановлено порушення позивачем ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі-Закон № 481), а саме зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка; ч. 14 ст. 15 Закону №481, а саме реалізація тютюнових виробів без наявності дозвільних документів (ліцензії) на такий вид діяльності; ст. 15-3 Закону №481, а саме продаж алкогольних напоїв на розлив.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення №04 від 24.06.2019 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 40800 грн.

Позивач вважає вищезазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом про його скасування.

Суд вирішуючи спір між сторонами виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 191.14 п. 19.1 ст. 19 Податкового кодексу України, контролюючі органи здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері.

Згідно з п.п. 75.3.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно п. 80.1 ст. 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з п. 80.2.5 ст. 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами - лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відповідно до п. 81.1. ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

Враховуючи вищезазначені норми та наявність прийнятих відповідачем наказу на проведення перевірки №1132 від 21.05.2019 р. та направлень на проведення перевірки від 21.05.2019 р. №1599/14-29-01-04-36 №1600/14-29-01-04-36, суд приходить до висновку про наявність у посадових осіб відповідача правових підстав для проведення фактичної перевірки позивача.

Посилання позивача на протиправність проведення перевірки на підставі не пред`явлення співробітниками контролюючого органу наказу, направлень на перевірку та службових посвідчень є недоречними, оскільки позивач допустив співробітників контролюючого органу до проведення перевірки, а контролюючим органом фактично реалізовано свою компетенцію на проведення таких перевірок та оформлення їх результатів, тобто дії контролюючого органу щодо призначення та проведення розглядуваних перевірок не є такими, що порушують права позивача.

Аналогічна правова позиція підтверджена постановою Верховного Суду від 29.05.2019 р. №804/263/16.

Щодо встановленого відповідачем порушення позивачем ст. 15-3 Закону №481, а саме продажу алкогольних напоїв на розлив, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч 6. ст. 15-3 Закону №481 продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

З огляду на вищезазначену норму, вбачається, що продаж алкогольних напоїв на розлив законодавець дозволив виключно суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів за умови такого продажу кінцевому споживачу для споживання на місці, що є кваліфікуючою ознакою.

Частиною дванадцятою статті 15 Закону №481 визначено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до абз. 13 ст. 1 цього ж Закону роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування. Ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку (абзац 25 статті 1 Закону від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видом діяльності позивача є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, тобто магазин, який належить позивачу є магазином з універсальним асортиментом товарів.

Визначення неспеціалізованого (універсального) магазину наведено в пункті 3.1.5 Інструкції щодо заповнення форм державних статистичних спостережень стосовно торгової мережі та мережі ресторанного господарства, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 24 жовтня 2005 року № 327, а саме неспеціалізований (універсальний) магазин - різновид магазину, асортимент якого включає широку (5 і більше) номенклатуру товарних груп.

В матеріалах справи містяться письмові пояснення продавця, на які відповідач посилається, як на доказ встановленого ним порушення, зі змісту яких вбачається, що продавець продала на розлив 0,5 пива. Однак, суд зазначає, що ці пояснення не підтверджують факту продажу позивачем пива для його споживання саме на місці, оскільки вказане доводить лише факт продажу алкогольного напою, проте не факт споживання його на місці реалізації.

Таким чином, в даному випадку має місце продаж алкогольних напоїв, який є різновидом роздрібної торгівлі, а не продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці.

Під час перевірки посадовими особами не було встановлено факту продажу позивачем пива на розлив саме для споживання на місці, а матеріалами справи, зокрема, актом перевірки, підтверджується право позивача на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом), оскільки позивач має відповідну ліцензію.

Вказана позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2018 по справі №808/2340/17.

Крім того, в акті перевірки не зазначено, як саме було встановлено факт продажу алкогольних напоїв (пива) на розлив для споживання на місці та не наведено доказів такого споживання, тому в такому випадку відсутнє порушення позивачем вимог ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Відтак, позовні вимоги в цій частині суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 24.06.2019 р. №4 в частині нарахування штрафних санкцій в сумі 6800 грн. - скасуванню.

Щодо встановленого відповідачем порушення позивачем ст. 11 №481, а саме зберігання позивачем алкогольних напоїв без марок акцизного податку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 Закону №481, алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Згідно зі ст. 17 №481, до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, або з використанням тари, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою статті 11 цього Закону, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів (п.14.1.107 ст.14 ПК України).

Ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та продаж на митній території України не маркованих в установленому порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняються (п.226.11 ст.226 ПК України).

Відповідно до п.228.9 ст.228 ПК України відповідальність за недодержання порядку маркування, продажу алкогольних напоїв і тютюнових виробів, несплату чи несвоєчасну сплату податку несуть виробники (замовники), імпортери, продавці таких товарів та їх посадові особи відповідно до закону.

Виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюються відповідно до положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України (п.226.3 ст.226 ПК України).

Відповідно до п.п. 20, 21 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів №1251, 27.12.2010 затверджене постановою Кабінету Міністрів України, маркування алкогольних напоїв вітчизняного виробництва і тютюнових виробів здійснюється виробниками зазначеної продукції. Для прикріплення марок використовується клей (дисперсійний, дескрин тощо), який не дає змоги зняти їх з виробів без пошкодження, у тому числі під час відкупорювання (розкривання) товару, і змивається у разі потреби в митті пляшок для повторного їх використання.

З письмових пояснень продавця ОСОБА_2 вбачається, що у магазині знаходилась пляшка горілки 0,5 л. без марки акцизного податку встановленого зразка, оскільки на її горловині був стакан, який зняла продавець і на пляшці були сліди від марки, дану пляшку зняли з продажу та забезпечили її зберігання до вирішення питання.

Таким чином, факт зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку підтверджений актом перевірки та вищезазначеними письмовими поясненнями продавця магазину, а тому твердження позивача, що цей факт не мав місця і не підтверджений фото і відео фіксацією є недоречним. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що на позивача, як на продавця, покладений обов`язок забезпечити належні технічні, санітарно-гігієнічні умови при продажі алкогольних напоїв та контроль за наявністю марок акцизного податку.

Відтак, позовні вимоги в цій частині не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо встановленого відповідачем порушення позивачем ст. 15 Закону №481, а саме продажу тютюнових виробів без наявності відповідної ліцензії, суд зазначає наступне.

Як визначено ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідачем встановлено, а позивачем не заперечує, що ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами №2018/14/08/66/00703 закінчилась 06.03.2019 р., а термін дії ліцензії №1900355 від 04.03.2019 р. з 08.03.2019 р.

Відповідачем встановлено, що 07.03.2019 р. (у день відсутності у позивача ліцензії) позивач здійснив реалізацію тютюнових виробів на суму 1430,65 грн., на підтвердження зазначеного відповідач надав до суду витяг з АІС «Податковий блок» система збору та збереження даних РРО. Позивач в свою чергу надав до суду копію Z-звіту за 08.03.2019 р., який на його думку спростовує твердження відповідача, оскільки зазначені відповідачем тютюнові вироби реалізовані позивачем не 07.03.2019 р., а 08.03.2019 р.

Суд надаючи оцінку доказам поданим сторонами у справі, дійшов висновку, що достовірними доказами можна вважати докази, надані відповідачем, оскільки дані в АІС «Податковий блок» відображаються в автоматичному режимі і повністю відтворюють дані РРО. Так, у наданому відповідачем витягу з АІС «Податковий блок» відображено дату і точний час продажу позивачем тютюнових виробів, яка співпадає з днем відсутності у позивача ліцензії 07.03.2019 р. Щодо наданої позивачем копії Z-звіту, то суд зазначає, що у позивача була можливість роздрукувати його у паперовому вигляді не 07.03.2019 р., а 08.03.2019 р.

Відповідно до абз.5 ч.2 ст.17 Закону №481, за роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, застосовуються фінансові санкції у розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

За таких обставин суд дійшов висновку, що в діях позивача міститься склад правопорушення передбаченого абзацом п`ятим частини другої ст. 17 Закону №481, та відповідач мав право накласти на нього відповідні фінансові санкції.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Як визначено ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судовий збір позивачем сплачено в розмірі 1921 грн., що підтверджується квитанцією (а. с. 4) і з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, судові витрати присуджуються позивачу в розмірі 320,23 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) від 24.06.2019 р. №4 в частині застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) штрафних санкцій в сумі 6800 грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 320,23 грн.

5. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є. В. Марич