Справа № 440/2125/19
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 р. Справа № 440/2125/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Мінаєвої О.М.

суддів: Ральченка І.М. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, м. Полтава, повний текст складено 08.08.19 року по справі № 440/2125/19

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України
третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання протиправним та скасування рішення,зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив суд:

- визнати пункт 3 Протоколу №23 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 22 лютого 2019 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або періодичні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" протиправним та скасувати його;

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року, як інваліду 2 групи з 04 жовтня 2017 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до пункту "б" статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та вжити заходів до її виплати.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 по справі № 440/2125/19 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було неправильно застосовано норми матеріального права, без врахування фактичних обставин справи, та вважає, що оскільки інвалідність настала внаслідок поранення, право на отримання допомоги тримісячним терміном не обмежується. Крім того, зазначає, що посилання відповідача на відсутність серед документів поданих для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, довідки або документу про причини та обставини поранення є безпідставними, необґрунтованими та протиправними. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 по справі № 440/2125/19 та ухвалити нове судове рішення, яким здовольнити позовні вимоги.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Третя особа через канцелярію подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач проходив строкову військову службу з 12 квітня 1986 року по 10 травня 1988 року, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 (а.с. 44-47).

Позивачу вперше встановлено ІІІ групу інвалідності 06 жовтня 2008 року у зв`язку з пораненнями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, що підтверджується довідкою сер. МСЕ №0097449 (а.с. 39).

04 жовтня 2017 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненнями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0564010 (а.с. 40).

20 червня 2018 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою (вх. № 2564 від 20 червня 2018 року), у якій просив направити документи ОСОБА_1 на розгляд комісії Міністерства оборони України для призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 975 (а.с. 38).

Листом від 07 листопада 2018 року №12/2743 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 направив до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (а.с. 37).

Разом із висновком Полтавський обласний військовий комісаріат направив, зокрема: копію довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії 7-66 ТЕ №0097449 від 03 жовтня 2008 року; копію довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії АВ №0564010 від 04 жовтня 2017 року; копію акту судово-медичного дослідження; копію військового квитка.

Листом від 22 березня 2019 року №12/783 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача, що відповідно до рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (протокол №23 від 22 лютого 2019 року, пункт 3), відмовлено у призначенні одноразової допомоги, оскільки згідно зі статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у редакції, яка діяла на час встановлення інвалідності в 2008 році та в 2017 році, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги ..., затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 та постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, передбачено, що одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим із строкової військової служби, у разі якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Заявнику інвалідність встановлена понад 3-місячний термін. Крім того заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги ..., затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (а.с. 16).

Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, позивач звернувся із позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, при зверненні про призначення одноразової грошової допомоги не було надано документів, що свідчать про причини та обставини поранення, а також те, що право на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у позивача не виникає через встановлення інвалідності після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

20 грудня 1991 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

З матеріалів справи встановлено, що відмова позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ґрунтувалась на тому, що позивачем отримано ІІ групу інвалідності після спливу трьохмісячного терміну від дня звільнення зі служби.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з правомірності вказаної відмови та розповсюдження на позивача трьохмісячного строку встановлення інвалідності від дня звільнення зі служби для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів вважає помилковим вказаний висновок суду з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що другу групу інвалідності внаслідок поранення позивачу встановлено з 04.10.2017 року. Пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

До моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016 (далі - Закон № 1774-VIII) право на одноразову грошову допомогу мали всі військовослужбовці, незалежно від виду проходження військової служби.

Однак, з 01.01.2017 року, після набрання чинності Законом № 1774-VIII для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.

Аналізуючи приписи вищезазначених норм та внесення змін до них, колегія суддів зазначає, що вказані зміни здійснено законодавцем для визначення строку обчислення призначення одноразової грошової допомоги особам, які мають таке право, інвалідність яких настала внаслідок захворювання або нещасного випадку. Між тим, до осіб, інвалідність яких настала внаслідок поранення, вказаний трьохмісячний строк після звільнення зі служби не застосовується.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо відсутності підстав для обмеження строку на отримання вказаної одноразової грошової допомоги за умови встановлення інвалідності у разі поранення.

Іншою підставою для відмови в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , зазначеної у рішенні Міністерства оборони України від 22.02.2019 року, стало те, що заявником також не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, що передбачено положеннями п.11 Постанови №975. Міністерство оборони України, зазначає, що висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи від 04.06.2008 р. №213, який складено зі слів заявника. Висновок про причинний зв`язок травми, поранення, контузії складається на підставі документів, передбачених пунктами 21.7 та 218 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, які не подано на розгляд комісії.

Згідно п. 11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

- заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії:

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

- документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

- документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії Міністерства оборони України не можуть вважатися такими, що порушують законодавство та права позивача, оскільки позивачем не дотримано встановлений порядок подачі документів до уповноваженого органу, а саме не надано документ, що свідчить про обставини поранення. Внаслідок чого відповідач позбавлений можливості визначити право позивача на отримання одноразової грошової допомоги.

Позивачем до матеріалів справи не надано доказів того, що ним були подані всі необхідні документи в повному обсязі. При цьому, неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребовування.

У контексті спірних правовідносин та обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що надані відповідачу разом із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, копія акту судово-медичного дослідження №213 (а.с. 41-42) та свідоцтво про хворобу №119 (а.с. 43), не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. З вищевказаних документів можливо встановити лише характер і давність тілесних ушкоджень, тобто імовірність спричинення рубців на тілі пораненням, яке могло мати місце у 1987 році, однак не містять даних щодо причин та обставини поранення. Крім того, в акті судово-медичного дослідження №213 зазначено, що обставини поранення встановлені зі слів ОСОБА_1 .

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не подано усіх необхідних документів, які зазначені у п. 11 Порядку № 975, та свідчать про причини та обставини його поранення, травми та захворювання.

Вказані висновки узгоджується з висновком Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду викладеною у постанові від 10.04.2019 року у справі № 822/220/18. Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що Міністерство оборони України, відмовляючи позивачеві у призначенні одноразової грошової допомоги, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 2011-ХІІ у частині неподання усіх необхідних документів, які зазначені у п. 11 Порядку № 975, між тим, з порушенням норм у частині визначення строку обчислення призначення одноразової грошової допомоги особам, які мають таке право, інвалідність яких настала внаслідок поранення.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права у частині застосування для військовослужбовців строкової служби трьохмісячного строку встановлення інвалідності від дня звільнення зі служби, яка настала в наслідок поранення, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в його мотивувальній частині.

З урахуванням того, що відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 по справі № 440/2125/19 змінити, виключивши з мотивувальної частини висновок про те, що для військовослужбовців строкової служби за умови встановлення інвалідності у разі поранення, після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби право на отримання вказаної одноразової грошової допомоги не виникає.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 року по справі № 440/2125/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко А.О. Бегунц
Постанова складена в повному обсязі 02.10.19 р.