Справа № 200/1326/19-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року справа № 200/1326/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання Харечко О.П., за участю представника відповідача Груєнка С.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року (повний текст складено 24 травня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/1326/19-а (суддя в 1 інстанції Грищенко Є.І.) за позовом Комунального підприємства «Донецький регіональний центр поводження з відходами» до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень про застосування штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Комунального підприємства «Донецький регіональний центр поводження з відходами» (далі позивач) до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03 жовтня 2018 року № та № про застосування штрафних санкцій (том 1, арк.справи 4-8).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що на підставі висновків акту перевірки від 14 вересня 2018 року, яким встановлено порушення положень Податкового кодексу України (далі ПК України) в частині несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість по податковій звітності з ПДВ за період липень - вересень 2015 року, квітень жовтень 2016 року та лютий 2017 року та по ухвалі суду про розстрочення виконання постанови суду від 19 лютого 2015 року, податковим органом було винесено податкові повідомлення-рішення від 03 жовтня 2018 року № та № якими до позивача застосовано штраф у розмірі 10 % та 20 % на загальну суму 33 324,28 грн.

Позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню з огляду на те, що позивач не визнає податкового боргу, який був неправомірно погашений в повному обсязі за рахунок сплаченого ПДВ за липень 2015 року та на підтвердження своєчасності сплати сум узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість надав відповідні квитанції про їх сплату.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі № 200/1326/19-а позовні вимоги було задоволено, внаслідок чого: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 03 жовтня 2018 року № ; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 03 жовтня 2018 року № ; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області на користь комунального підприємства «Донецький регіональний центр поводження з відходами» судовий збір 1921 грн. (том 1, арк.справи 219-221).

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення місцевого суду є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (том 1, арк.справи 224-225).

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що розстрочення сплати податкового боргу за рішенням суду не звільняє платника податку від відповідальності, що передбачена пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України та зазначив, що надання розстрочення податкового боргу рішенням суду не впливає на факт здійснення правопорушення.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Комунальне підприємство «Донецький регіональний центр поводження з відходами», (, місцезнаходження: 84301, вул. Танкістів, 176, м. Краматорськ, Донецька обл.) перебуває на обліку у Краматорській ДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області.

Податковим органом проведено камеральну перевірку Комунального підприємства «Донецький регіональний центр поводження з відходами» з питання повноти та своєчасності розрахунків з бюджетом з податку на додану вартість за період з 30 липня 2014 року по 20 серпня 2018 року, за результатами якої складено акт від 14 вересня 2018 року № 697/05-99-44-03/34850326.

Відповідно до вказаного акту перевіркою встановлено порушення пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 ПК України в частині несвоєчасності сплати сум узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість по податковій звітності з ПДВ, а саме декларації за липень 2015 року, серпень 2015 року, вересень 2015 року, квітень 2016 року, травень 2016 року, червень 2016 року, липень 2016 року, серпень 2016 року, вересень 2016 рок, жовтень 2016 року, лютий 2017 року та по ухвалі Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2016 року про розстрочення виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року у справі № 805/288/15-а.

Відповідно до акту перевірки від 14 вересня 2018 року № 697/05-99-44-03/34850326 податковим органом винесено податкове повідомлення рішення № від 03 жовтня 2018 року яким на підставі ст. 126 ПК України позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20 % на суму 31 002, 45 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 03 жовтня 2018 року яким на підставі ст. 126 ПК України зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10 % на суму 2 321, 83 грн.

Рішенням ДФС України від 26 грудня 2018 року скаргу позивача на податкові повідомлення-рішення залишено без задоволення, а рішення без змін.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

За ст. 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Аналогічну норму для ПДВ передбачено ст. 203 Податкового кодексу, п. 203.1 якої визначено, що декларація з ПДВ подається за базовий звітний (податковий) період, який дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.100.1 ст.100 Податкового кодексу України розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податковою боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу. Якщо до складу розстроченої (відстроченої) суми входить пеня, то для розрахунку процентів береться сума за вирахуванням суми пені.

Згідно з п. 100.2 ст.100 Податкового кодексу України платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов`язання. Розстрочені суми грошових зобов`язань або податкового боргу (в тому числі окремо - суми штрафних (фінансових) санкцій) погашаються рівними частками починаючи з місяця, що настає за тим місяцем, у якому прийнято рішення про надання такого розстрочення (п. 100.6 ст.100 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 126.1 ст.126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу, при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

У разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення (п.116.1 ПКУ) .

Як передбачено ст. 67 Конституції України та п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2016 позивачу було розстрочене виконання постанови суду від 19 лютого 2015 року за позовом Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління Міндоходів у Донецькій області до Комунального підприємства «Донецький регіональний центр поводження з відходами» про стягнення заборгованості з земельного податку, податку на додану вартість, з надходжень від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах, крім розміщення як вторинної сировини у загальному розмірі 793262,04 грн. до 31 грудня 2019 року зі сплатою починаючи з квітня по грудень 2016 року суми боргу у розмірі 60000 грн., з січня 2017 року щомісячно по 5000грн. протягом 24 місяців, у період з січня 2019 року по 31 грудня 2019 року зі сплатою щомісячно по 48642,87 грн. до повного погашення суми податкового боргу.

На виконання вказаної ухвали відповідно до платіжних доручень № 294 від 20.12.2016р., № 265 від 31.10.2016 р., № 244 від 17.10.2016 р., № 233 від 19.09.2016 р., № 186 від 17.08.2016р. № 169 від 12.07.2016 р., № 148 від 14.06.2016 р. позивачем було сплачено ПДВ на загальну суму 60 000 грн.

Також платіжними дорученнями № 351 від 16.08.2018 р., № 263 від 19.07.2018 р., № 227 від 20.06.2018 р., № 185 від 18.05.2018 р., № 150 від 19.04.2018 р., № 94 від 16.03.2018 р., №№ 65 від 19.02.2018 р., №№ 21 від 16.01.2018 р., № 328 від 19.12.2017р., № 286 від 16.11.2017р., № 245 від 18.10.2017 р., № 218 від 15.09.2017р., № 191 від 18.08.2017 р. № 159 від 19.07.2017 р.,№ 130 від 19.06.2017 р., № 88 від 19.05.2017р., № 67 від 19.04.2017 р., № 43 від 20.03.2017 р., № 24 від 17.02.2017 р., № 4 від 19.01.2017 р. підтверджено сплату позивачем ПДВ згідно вищевказаної ухвали суду у розмірі 5000 грн. за кожен місяць.

Відповідно до приписів п. 32.1 ст. 32 Податкового кодексу України зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк.

Згідно пп. 32.2, 32.3 ст. 32 Податкового кодексу України зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки.

Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов`язку.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Статтею 87 Податкового кодексу України визначено джерела сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків.

Частиною 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що була чинною до 15.12.2017) визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.

Колегія суддів вважає, що в контексті спірних правовідносин процедура виконання судового рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, є самостійною процедурою, яка регулюється окремими нормами Податкового кодексу України, при цьому порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95-99 Податкового кодексу України.

Зі змісту наведених законодавчих норм можна зробити висновок, що розстрочення застосовується як у процедурі примусового стягнення податкового боргу, так і під час добровільного погашення платником грошових зобов`язань. А відтак розстрочення є лише законодавчо передбаченою формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків та сум платежу; розстрочення не можна розцінювати як окремий спосіб погашення податкового боргу, що виключає можливість застосування інших заходів з примусового стягнення податкового боргу; використання інституту розстрочення не виключається і на стадії виконання судового рішення про примусове стягнення податкового боргу.

Колегія суддів звертає увагу, що розстрочення є лише формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків та сум платежу, яка може застосовуватись в тому числі і у процедурі примусового стягнення податкового боргу. Рішення суду про розстрочення сплати податкового боргу є лише процесуальним рішенням, що визначає спосіб виконання судового рішення про стягнення податкового боргу.

Разом з цим, постановлення такого рішення не змінює статус такої заборгованості та не спростовує того факту, що боржник вчинив податкове правопорушення у вигляді несплати податкового боргу і таке правопорушення триває до часу погашення боргу в добровільному чи примусовому порядку.

Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів зазначає, що судове рішення про стягнення податкового боргу, за яким встановлено порядок його виконання шляхом розстрочення сплати боргу, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій та пені, передбачених 126.1 ст. 126 та пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що прийняття судових рішень, якими визначено згідно процесуального закону порядок виконання судових рішень щодо стягнення податкового боргу, жодним чином не впливає на звільнення платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій та пені, нарахування яких передбачено статтями 126 та 129 Податкового кодексу України, за несвоєчасну сплату сум грошових зобов`язань, а отже доводи контролюючого органу наведені в апеляційній скарзі є обґрунтованими, а нарахування штрафних санкцій в цій частині є правомірним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 812/8730/13-а.

Відповідно до п.87.1 ст.87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Відповідно до пункту 87.9 визначено, що разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до ст. 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Як вбачається з наданого розрахунку фінансових санкцій, узгоджене податкове зобов`язання за податковою декларацією з ПДВ за липень 2015 року № від 18 серпня 2015 року було сплачено 25 вересня 2015 року та 23 жовтня 2015 року згідно платіжних доручень № 2478676 та № 2868794, тоді як колегією суддів встановлено, що податковий борг з податку на додану вартість за вказаною декларацією на суму 1982 грн. був сплачений 27 серпня 2015 року, що підтверджується платіжним дорученням № 423, а отже в даному випадку має місце змінення податковим органом призначення платежів, що суперечить положенням ст. 87 Податкового кодексу України.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року було витребувано у відповідача наступну інформацію: детальний розрахунок штрафних санкцій за податковим повідомленням-рішенням від 03 жовтня 2018 року № (окремо зазначити суму штрафних санкцій за податковими деклараціями та окремо за рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 805/299/15-а); детальний розрахунок штрафних санкцій за податковим повідомленням-рішенням від 03 жовтня 2018 року № (окремо зазначити суму штрафних санкцій за податковими деклараціями та окремо за рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 805/299/15-а).

16 вересня 2019 року на адресу Першого апеляційного адміністративного суду від відповідача на виконання зазначеної ухвали надійшов розрахунок штрафних санкцій стосовно Комунального підприємства «Донецький регіональний центр поводження з відходами».

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що із зазначеного розрахунку неможливо розмежувати суми штрафних санкцій окремо за податковими деклараціями та окремо за рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 805/299/15-а про розстрочку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене та те, що належними та допустимим доказами, а саме платіжними дорученнями підтверджено своєчасну сплату позивачем сум узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість по податковій звітності з ПДВ по деклараціям за липень 2015 року, серпень 2015 року, вересень 2015 року, квітень 2016 року, травень 2016 року, червень 2016 року, липень 2016 року, серпень 2016 року, вересень 2016 рок, лютий 2017 року, податкові повідомлення-рішення від 03 жовтня 2018 року № та № прийняті всупереч чинного законодавства та підлягають скасуванню.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі № 200/1326/19-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі № 200/1326/19-а залишити без змін.

Повне судове рішення складено 02 жовтня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць