Справа № 140/962/19
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7796/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В. Я., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Михальської М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -

суддя в 1-й інстанції - Андрусенко О. О.,

час ухвалення рішення - 07.06.2019 року, 11:10 год,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - 18.06.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Волинської митниці ДФС, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 05 березня 2019 року №UA205110/2019/000223/2.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Волинської митниці ДФС від 05 березня 2019 року № UA205110/2019/000223/2 про коригування митної вартості товарів. Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн. та витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що декларант не надав додаткових документів для підтвердження митної вартості, а саме: висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, банківські платіжні документи, рахунки, договори про здійснення платежів третім особам, чи інші платіжні документи, що підтверджують вартість товару, про що повідомив листом б/н від 04 березня 2019 року. Апелянт зазначає, що митницею поставлено вимогу лише про надання тих документів, які б усунули розбіжності, виявлені відповідачем, та спростували сумніви митного органу щодо достовірності заявлених декларантом відомостей про митну вартість та впливу на її формування третіх осіб. Митницею відповідно до положень ст.55 та ст.57 МК України з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару. Про факт її проведення свідчить відсутність зауважень декларанта при ознайомленні з рішенням про коригування митної вартості. Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення про коригування митної вартості не містить наявну у митного органу інформацію щодо митної вартості ідентичних або подібних товарів, оскільки в рішенні про коригування митної вартості вказано митну вартість товару з ідентичним пробігом та VIN кодом, тобто ідентичними характеристиками, які притаманні ввезеному транспортному засобу, що і призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. Що ж стосується фактів, які вплинули на таке коригування, апелянт зазначає, що в зв`язку не підтвердженням декларантом усіх складових митної вартості ввезеного товару, митну вартість визначено митним органом за резервним методом з врахуванням інформації, наданої спеціалізованим підрозділом, отриманої на підставі моніторингу митних оформлень транспортних засобів, бувших у вжитку, підрозділом ДФС. Враховуючи наведене, вважає, що відповідачем правомірно застосовано вищевказане джерело інформації при винесенні рішення про коригування митної вартості та використано середню ціну, за яку транспортний засіб визначеної марки, моделі, комплектації пропонується для продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначену за результатами спрацювання АСАУР, що свідчить про правомірність прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості. Крім того, апелянт вважає безпідставним стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці ДФС витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5000,00 грн., оскільки з предмету договору від 25 березня 2019 року про надання правничої допомоги неможливо достовірно встановити, в якому саме спорі з Волинською митницею ДФС щодо визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів виникло зобов`язання у адвоката надати правничу допомогу позивачу. Також вважає неналежними додані позивачем для підтвердження витрат на правничу допомогу квитанції до прибуткового касового ордеру, адже з інформації, яка в них внесена неможливо достовірно ідентифікувати ні первинні документи, на підставі яких їх видано та якої конкретно справи вони стосуються. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що виявлені митним органом у поданих позивачем до митного оформлення документах розбіжності жодним чином не вливають на числові значення складових митної вартості товарів. Крім того, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Таким чином, спірне рішення про коригування митної вартості товарів від 05 березня 2019 року №UA205110/2019/000223/2 прийнято неправомірно, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для його скасування. Також позивач вважає необґрунтованими покликання апелянта на те, що з наданих документів не можливо встановити, за яким саме спором з Волинською митницею ДФС виникло зобов`язання у адвоката надати правничу допомогу ОСОБА_1 , оскільки на підтвердження наданої правничої допомоги надано акт виконаних робіт від 01 квітня 2019 року до договору про надання правничої допомоги від 25 березня 2019 року, відповідно до якого правнича допомога надавалась саме щодо оскарження в судовому порядку рішення про коригування митної вартості від 05 березня 2019 року №UA205110/2019/000223/2, прибуткові касові ордери із визначенням певного виду наданої правничої допомоги. Крім того, надання правничої допомоги підтверджена безпосередньою участю представника позивача в судових засіданнях у справі №140/962/19, що підтверджується звукозаписами судових засідань, розписками підписаними адвокатом, а також процесуальними документами в справі, складеними безпосередньо адвокатом Тростянчук Т. В. Враховуючи наведене, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник відповідача (апелянта) - ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у його відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника відповідача (апелянта), перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 придбав у Торгової компанії Kuklio Prekybos Іmone (Литва) автомобіль Toyota Verso, номер кузова № НОМЕР_1 , 2015 року випуску, що підтверджується довідкою - рахунком від 26 лютого 2019 року №025 та рахунком-фактурою від 26 лютого 2019 року серії KUK №19030.

04 березня 2019 року декларант подав митному органу митну декларацію №UA205090/2019/032926 для митного оформлення ввезеного на територію України легкового автомобіля бувшого у використанні, призначеного для перевезення пасажирів по дорогах загального користування, марки - Toyota, модель - Corolla Verso, календарний рік виготовлення - 2015, модельний рік виготовлення - 2015, кузов № - НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 1598 см. куб., тип двигуна - бензиновий/газ, потужність двигуна - 97 kw, категорія ТЗ за документами виробника - М1, колісна формула - 4 х 2, загальна кількість місць, включаючи водія - 5, дата першої реєстрації - 03 липня 2015 року. Декларантом визначена митна вартість зазначеного товару за основним методом у сумі 3359,15 євро (фактурна вартість 3300,00 євро)

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу її визначення разом з митною декларацією позивач подав: довідку - рахунок від 26 лютого 2019 року №025, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 26 лютого 2019 року серії KUK №19021, рахунок-фактуру від 26 лютого 2019 року серії KUK №19030, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , свідоцтво про тимчасову реєстрацію транспортного засобу від 26 лютого 2019 року №16507842, квитанцію на підтвердження ціни придбаного пального для транспортування автомобіля, квитанцію про отримання транзитних номерів та копію митної декларації країни відправлення 19LTKC0100EK052352.

За результатами аналізу поданої декларантом позивача до митного оформлення МД №UA205090/2019/032926 та долучених документів автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (АСАУР) в автоматичному режимі було згенеровано ряд ризиків, зокрема, 103-1 - "Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС Держмитслужби"; 105-2 - "Контроль правильності визначення митної вартості товарів"; 106-2 - "Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів"; 210-1 - "Проведення митного огляду транспортного засобу"; 911-6 - "Забезпечення ідентифікації товарів та/або транспортних засобів шляхом здійснення цифрової відеозйомки".

За результатами опрацювання згенерованих профілів ризику відповідачем встановлено, що вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення МВ за VIN - кодами: НОМЕР_1 , валюта - ЕUR, вартість - 8051,00.

Зважаючи на це декларанту було запропоновано надати в 10-денний термін наступні документи: висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; банківські платіжні документи; рахунки, договори про здійснення платежів третім особам, чи інші платіжні документи, що підтверджують вартість товару, так як у технічному паспорті вказано декілька власників; інші додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості (за бажанням).

04 березня 2019 року позивач надав відповідь про те, що ним надано усі необхідні документи для підтвердження митної вартості. Також вказав, що висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією не буде подаватись, оскільки він не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до митного оформлення основними документами.

05 березня 2019 року Волинська митниця ДФС прийняла рішення №UA205110/2019/000223/2 про коригування митної вартості товарів.

У графі 33 вказаного рішення зазначено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом.

Під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості було встановлено, що декларантом заявлену митну вартість на рівні 3359,15 євро; в рахунку-фактурі від 26 лютого 2019 року №025 вказано продавцем Kuklio Prekybos Imone, в технічному паспорті від 31 липня 2018 року № НОМЕР_2 зазначено декілька власників: Sia Tu 171 та Sia Autonoma un serviss.

У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, митну вартість визначено за резервним методом відповідно до ст.64 МК України на підставі цінової інформації ЄАІС ДФС, відповідно до наказу ДФС від 28 листопада 2018 року №780 "Про забезпечення моніторингу за митними оформленнями транспортних засобів, бувших у вжитку", та спрацюванням системи ризиків "АСАУР": "Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення МВ за VIN-кодами: НОМЕР_1 , валюта - EUR, вартість - 8051,00 євро". Рівень митної вартості становить 8051,00 євро.

Також зазначено, що митницею відповідно до положень ст.55, 57 МК України з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару.

Крім того, роз`яснено право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються у вільний обіг за умови надання гарантій відповідно до розділу Х та ст. 55 МК України.

На підставі вказаного рішення про коригування митної вартості товарів Волинська митниця ДФС оформила картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205110/2019/00223, роз`яснивши вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: приведення рівня митної вартості в графах 12, 45 ВМД відповідно до рішення про визначення митної вартості від 05 березня 2019 року №UA205110/2019/000223/2.

З метою випуску товару у вільний обіг декларант подав митну декларації від 05 березня 2019 року №UA205090/2019/033732, в якій митну вартість було визначено відповідно до рішення про коригування митної вартості та вказано про надання гарантій по миту на товари, що ввозяться в Україну (код 121) у сумі 102164,73 грн., по ПДВ (код 128) 119671,40 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені МК України, необхідні для визначення митної вартості товару. Натомість контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом, як не довів і правових підстав для застосування резервного методу. Виявлені митним органом у поданих позивачем до митного оформлення документах розбіжності жодним чином не вливають на числові значення складових митної вартості товарів. Митний орган не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Наведені обставини у сукупності свідчать про протиправність рішення про коригування митної вартості товарів від 05 березня 2019 року №UA205110/2019/000223/2, що є підставою для його скасування.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

Розділ ІІІ МК України регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до ст.49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із ч.1 ст.51 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Ст.57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч.2 ст.52 МК України).

Відповідно до ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій ст.52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2 ст.53 МК України).

Як вбачається з матеріалів справи, декларант при здійсненні митного оформлення товару надав наявні у нього документи, що підтверджують митну вартість товару, підстави його придбання, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування. Зокрема, для обґрунтування вартісного значення складових митної вартості надав: довідку - рахунок від 26 лютого 2019 року №025, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 26 лютого 2019 року серії KUK №19021, рахунок-фактуру від 26 лютого 2019 року серії KUK №19030, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , свідоцтво про тимчасову реєстрацію транспортного засобу від 26 лютого 2019 року №16507842, квитанцію на підтвердження ціни придбаного пального для транспортування автомобіля, квитанцію про отримання транзитних номерів та копію митної декларації країни відправлення 19LTKC0100EK052352.

Ч.1,2 ст.54 МК України передбачає, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.5 ст.54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у встановлених випадках, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені форми митного контролю.

Ч.3 ст.53 МК України передбачає, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

З вищенаведеного вбачається, що орган доходів і зборів досліджує документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості. Виключно висновки, що ґрунтуються на дослідженні документів, доданих до митної декларації, можуть бути підставою для витребування додаткових документів. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч.3 ст.53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.

Колегія суддів не ставить під сумнів право органу доходів і зборів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів (ч.5 ст.54 МК України), проте вважає, що при цьому він має довести підстави застосування норм ч.3 ст.53 МК України: наявність розбіжностей у поданих декларантом документах, ознаки підробки або відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару: легкового автомобілю б/в марки Toyota, модель Corolla Verso, номер кузова НОМЕР_1 , рік випуску - 2015 за ціною 3359,15 євро (3300 євро - ціна транспортного засобу; 20,74 євро - сума на придбання пального, що стверджується копією квитанції на придбання пального на вказану суму (а.с. 21); 38,41 євро - сума за отримання транзитних номерів на суму, що також стверджується відповідною квитанцією (а.с. 22)) та ненадання відповідачу необхідних документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Митний орган в обґрунтування висновку про необхідність подання декларантом додаткових документів вказав, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, крім того, спрацювано ризики АСАУР "Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення МВ за VIN-кодами: НОМЕР_1 , валюта - EUR, вартість - 8051,00 євро". Враховуючи наведене, митну вартість товару визначено відповідачем за резервним методом за резервним методом на підставі цінової інформації, наявної в митниці, на рівні 8051,00 євро.

Ч.2 ст.53 МК України передбачає, що визначення конкретного переліку документів із зазначених у цій статті необхідне у кожному окремому випадку.

Зокрема, у п.2 р.І Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон Україна, затверджених наказом Держмитслужби України від 17 листопада 2005 року №1118, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 листопада 2005 року за №1428/11708, визначено, що документами, які підтверджують право власності на транспортний засіб, є:

а) придбані (отримані) у громадян чи підприємств - засвідчені нотаріально в країні придбання або в консульських установах чи в посольствах України договори купівлі-продажу, міни чи дарування тощо;

б) придбані в підприємств - оформлені на відповідних бланках і завірені печатками цих осіб чи інших організацій та установ оригінали рахунків, чеків, рахунків-Фактур, інвойсів, інших документів. У цих документах, крім чеків, згідно з формою відповідного бланка повинні бути зазначені дата продажу, номери шасі (рами), кузова (або ідентифікаційний номер), двигуна транспортного засобу (ТЗ), його модель і рік виготовлення, а також прізвище, ім`я, по батькові особи, якій продано ТЗ;

в) технічні паспорти, технічні талони, сервісні книжки, реєстраційні свідоцтва та інші документи на ТЗ, видані вповноваженими органами країни придбання, із зазначенням власника ТЗ або відміткою про зняття ТЗ з обліку; документи контролю за доставкою ТЗ до митного органу призначення (далі - ДКД), оформлені в установленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, у спірних правовідносниах зовнішньоекономічний контракт між сторонами (фізичною особою та юридичною особою) не оформлявся, натомість продавець видав покупцю рахунок-фактуру. Інші умови поставки, ніж ті, що вказані у цьому документі, не визначені, про що митному органу з аналізу такого документа мало бути відомо.

Матеріалами справи, зокрема, довідкою рахунком від 26 лютого 2019 року №025, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 26 лютого 2019 року серії KUK №19021 та рахунком-фактурою від 26 лютого 2019 року серії KUK №19030 підтверджено факт придбання позивачем імпортованого автомобіля у Торгової компанії R. Kuklio Prekybos Imone.

Отже, факт переходу права власності на зазначений транспортний засіб підтверджується належними та допустимими доказами.

Разом з тим, митний орган поставив під сумнів достовірність наданих декларантом документів у зв`язку з тим, що в рахунку-фактурі від 26 лютого 2019 року №025 продавцем є Kuklio Prekybos Imone, а в технічному паспорті від 31 липня 2018 року №AF2727501 зазначено декілька власників: Sia Tu 171 та Sia Autonoma un serviss.

Колегія суддів звертає увагу на те, що документи надані позивачем не містять в собі будь-яких розбіжностей у числових значеннях вартості автомобіля, рахунок на товар виданий саме цією компанією-продавцем та кошти за товар сплачені в касу саме цієї компанії.

Крім того, правомірність розпорядження товаром і наявність у продавця повноважень на продаж автомобіля підтверджується тим, що реєстраційні органи Литовської Республіки видали ОСОБА_1 свідоцтво про тимчасову реєстрацію транспортного засобу від 26 лютого 2019 року №16507842.

В оскаржуваному рішенні відповідач посилався на неподання декларантом додаткових документів, а саме: висновків про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; банківських платіжних документів; рахунків, договорів про здійснення платежів третім особам, чи інших платіжних документів, що підтверджують вартість товару.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідь на повідомлення митниці надати додаткові документи ОСОБА_1 зазначив, що у нього відсутні договори (угоди, контракти) з третіми особами; висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, не буде подаватись, оскільки такий не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до митного оформлення основними документами. Крім того, позивач повідомив митницю про відсутність банківських платіжних документів, оскільки оплата за товар здійснювалася готівкою.

Відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст рахунку-фактури від 26 лютого 2019 року №025, в тому числі будь-які відомості про отримання від компетентних органів Республіки Литва інформації щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу продавцем імпортованого автомобіля марки та отримання або не отримання від позивача коштів за вказаний транспортний засіб.

Колегія суддів звертає увагу на те, що покликання митного органу на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення ст.53 МК України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2018 року (справа № 809/1884/16), і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що покликання апелянта на наявні розбіжності не спростовують обраний позивачем метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту.

При цьому, у відповідача була можливість перевірити (уточнити) задекларовану вартість імпортованого автомобіля, оскільки в документах містяться відомості про продавця, його адресу.

Вказане, на думку колегії суддів, свідчить про недоведеність відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною рахунку-фактури від 26 лютого 2019 року №025, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

При цьому, використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів Республіки Литва щодо не підтвердження обставин відчуження позивачу продавцем товару або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними, а сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях.

Крім того, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Також не наведено достатніх підстав правомірності проведеного відповідачем розрахунку митної вартості без врахування технічного стану транспортного засобу внаслідок пошкоджень автомобіля, що безумовно впливає на митну вартість вказаного товару. Наявність пошкоджень транспортного засобу підтверджується додатковим аркушем до Акту про проведення митного огляду товарів №UA205010/2019/315541, яким встановлено пошкодження ЛФП по кузову.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо транспортного засобу, який імпортується, та не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями ч.1 ст.58 МК України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за першим методом.

При цьому, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2018 року (справа №826/25605/15).

Таким чином, визначення відповідачем митної вартості транспортного засобу, який ввозився позивачем на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за резервним методом, лише на підставі неподання позивачем запитуваних митним органом документів, є необґрунтованим та безпідставним.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не довів суду неможливість застосування ним попередніх п`яти методів визначення митної вартості товару; загальні посилання на норми МК України, зроблені в оскаржуваному рішенні, не конкретизують підстави щодо незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, що в свою чергу не може вважатися достатніми доводами обґрунтованості прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення немає жодного обґрунтування чи відомостей про обставини виникнення ризику ''спрацювання АСАУР ДФС'', ''митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів''.

Щодо таких обставин апелянт не надав обґрунтованого пояснення та доказів, зокрема, з приводу обставин: найменування митного органу (митного посту), в якому мало місце декларування товару (автомобіля Toyota Verso, 2015 року виготовлення) із подібними характеристиками транспортного засобу в порівнянні з тим, який придбав позивач; календарної дати придання товару і дати такого митного оформлення; конкретних характеристик ідентичного або аналогічного (подібного) транспортного засобу; умов поставки товару; технічного стану транспортного засобу; методу визначення митної вартості товару у ідентичному чи аналогічному випадку.

Вказане свідчить, що митний орган не обґрунтував наявність спрацьованих ризиків при перевірці заявленої митної вартості автомобіля саме з причин - ''митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів''.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19 лютого 2019 року в справі № 805/2713/16-а.

Окрім того, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Колегія суддів зазначає, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації автоматизованої системи аналізу та управління ризиками, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також необхідно врахувати, що в такій відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 08 лютого 2019 року у справі №825/648/17.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, оскільки позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас митниця не довела наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого товару та протиправність оскаржуваного рішення про таке коригування.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі, оскільки в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документи, які свідчать про оплату позивачем послуг адвоката.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року у справі № 140/962/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 30 вересня 2019 року.