Справа № 500/526/19
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7125/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Шевчук С. М.,

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року в справі № 500/526/19 (головуючий суддя - Баранюк А.З., м. Тернопіль, повний текст судового рішення складено 31 травня 2019 року) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області про скасування постанови про накладення стягнень передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 лютого 2019 року № 003.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що приймаючи оскаржувану постанову відповідачем не було враховано усіх обставин, оскільки під час продажу телефону дотримані усі вимоги передбачені абз. 2 п.17 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затверджених Наказом №104 Міністерства України від 19.04.2007р. Продавцем не було виявлено жодних недоліків проданого товару. Споживач дійсно звернулася до магазину з приводу виявленого недоліку і їй було запропоновано здати пристрій на експертизу, оскільки існувала підозра у тому, що товар міг зазнати пошкоджень під час його користування з вини споживача. Проте споживач відмовилася здавати телефон на експертизу і залишила свою скаргу у Книзі скарг та пропозицій. Однак своєї адреси споживачка не зазначила, тому позивач не мав змоги надати відповідну відповідь. Окрім того, споживач навідувалася до магазину з проханням отримати адресу відповідного сервісного центру, про що була повідомлена в усному порядку, після чого контакт з нею припинився. Лист від 29.11.2018 з проханням безоплатно усунути недоліки у телефонному пристрої ні уповноважений представник, ні сам позивач не отримували, оскільки він, був отриманий невідомою особою. Вказує також на те, що відповідач не зазначив, ні у акті перевірки, ні в оскаржуваній постанові, яке саме право споживача було порушено позивачем. Крім того, відповідач порушив ч. 1 ст. 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж правопорушення, а також мало місце порушення ст.4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім оскаржуваної постанови відповідач виніс ще одну постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.155 КУпАП і наклав штраф на позивача у розмірі 170 грн. Правова природа двох санкцій є однакова - адміністративні правопорушення. Викладена позиція щодо правової природи санкції ст.23 Закону України "Про захист прав споживачів" відповідає судовій практиці, зокрема у постанові Верховного Суду від 21.12.2018р. по справі 814/2156/16.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року в справі № 500/526/19, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позов задоволити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ`єктивно і всебічно не з`ясованих обставинах, прийнято з порушенням норм процесуального права, що тягне за собою його скасування апеляційним судом.

Представником Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 просить залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року в справі №500/526/19 залишити без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просив таку задовольнити.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Встановлено, що 21.12.2018 до Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області із скаргою звернулася громадянка ОСОБА_2 про порушення її прав споживача в магазині "Ельмарт" за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до наказу ГУ Держпродспоживслужби в Тернопільській області №88 від 30.01.2019, спеціалістами відділу контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг Управління захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби в Тернопільській області було здійснено позаплановий захід державного нагляду (контролю) в магазині "Ельмарт" в ФОП ОСОБА_1 ..

Під час зазначеного заходу було встановлено, що 23.11.2018 р. гр. ОСОБА_2 придбала в магазині "Ельмарт" телефон HUAWEY Y-7, що підтверджується фіскальним чеком від 23.11.2018 року (а.с. 50). ОСОБА_2 25.11.2018 р. звернулась до продавця для проведення гарантійного ремонту, оскільки в телефоні з`явились сторонні зображення. В подальшому ОСОБА_2 29.11.2018 р. повторно письмово звернулась до ФОП ОСОБА_1 , однак, останнім не вжито заходів щодо безоплатного усунення недоліків в гарантійний строк.

За результатами здійснення позапланового заходу здійснення державного заходу (контролю) складено Акт №007 від 31.01.2019 р.

В зазначеному акті представник позивача ОСОБА_3 надала свої заперечення з яких слідує, що продавець вирішив, що ОСОБА_2 має намір самостійно звернутися до сервісної служби з метою отримання висновку про причини поломки телефону.

Допитана як свідок ОСОБА_3 в суді першої інстанції пояснила, що позивач ОСОБА_1 перебуває закордоном і всі дії, які стосуються здійснення ним підприємницької діяльності, в тому числі укладення трудових договорів з працівниками, вчиняє ОСОБА_3 , відповідно до отриманої від позивача довіреності (а.с. 67).

На підставі акта, складеного за результатами здійсненого заходу, в ході якого виявлені порушення вимог законодавства, посадовою особою Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області винесено припис №002 від 01.02.2019 р. щодо усунення виявлених порушень у визначені строки, а саме прийняти товар неналежної якості та задовольнити вимоги передбачені ч.1 ст.8 Закону, на період проведенні гарантійного ремонту надати товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) з обмінного фонду відповідно до законодавства.

Спеціалістом Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області в присутності ОСОБА_3 01.02.2019 року було складено протокол №004 про адміністративне правопорушення, про порушення позивачем п.29 розділу 1 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155 КУпАП.

За порушення ч.1 ст.155 Кодексу України про адміністративні правопорушення 12.02.2019 року начальником Головного управління було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення №004, та накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 170,00 грн.

12.02.2019 року начальником Головного управління було винесено постанову про накладення стягнень передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів" №003 від 12.02.2019 p., та накладено на суб`єкта господарської діяльності - ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 49490,00 грн. за відмову споживачу в реалізації прав, передбачених ч.1 ст.8, ч.1 ст.9 та ч.1. ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів", тобто у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції. Зазначену постанову представник позивача отримала особисто 12.02.2019 року.

Крім цього, допитаний в суді першої інстанції як свідок працівник магазину "Ельмарт" ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_2 дійсно зверталася стосовно неналежної роботи телефону. Він запропонував передати телефон у сервісний центр, однак ОСОБА_2 на це не погодилась і просила замінити їй телефон, або ж повернути сплачені кошти.

Допитана як свідок ОСОБА_2 в суді першої інстанції пояснила, що вона придбала в магазині "Ельмарт" телефон, який працював неналежним чином, а на екрані виникали сторонні зображення. Вона неодноразово зверталася до продавця і просила здійснити ремонт, або ж замінити його. Однак їй запропонували самостійно звернутися до сервісної служби. Зазначила, що із свідком ОСОБА_4 , вона спілкувалася після перевірки, а телефон відремонтували через два місяці.

Не погоджуючись з прийнятою постановою про накладення стягнень передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів" №003 від 12.02.2019 p. позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи даний позов частково, суд першої інстанції мотивував це тим, що позивачем не доведені обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а відповідач довів правомірність своїх дій щодо проведення інспекційного відвідування та прийняття оскаржуваної постанови, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно положень статті 8 Закону України "Про захист прав споживачів", у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.

Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті.

Зазначені вимоги за місцезнаходженням споживача задовольняють також створені власником продавця торговельні підприємства та філії, що здійснюють продаж аналогічних придбаним споживачем товарів, або підприємства, на які ці функції покладено на підставі договору. Функції представників підприємств-виробників виконують їх представництва та філії, створені виробниками для цієї мети, або підприємства, які задовольняють зазначені вимоги на підставі договору з виробником.

Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги.

Відповідно до ч. 14 ст. 8 Закону України "Про захист прав споживачів" вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника.

Згідно з ч. 4 ст. 17 вказаного Закону, споживач має право на перевірку якості, безпеки, комплектності, міри, ваги та ціни продукції, що придбавається (замовляється), демонстрацію безпечного та правильного її використання. На вимогу споживача продавець (виконавець) зобов`язаний надати йому контрольно-вимірювальні прилади, документи про якість, безпеку, ціну продукції. У разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.

З аналізу зазначених норм видно, що обов`язок по задоволенню вимог споживача покладається на продавця за місцем купівлі товару, виробника або підприємство, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача, відповідно до того до кого саме з них ці вимоги пред`являються споживачем на його вибір. І вказані особи звільняються від обов`язку по задоволенню цих вимог споживача лише у разі доведення ними, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. При цьому обов`язок по встановленню причин втрати якості продукції під час гарантійного строку також покладається на продавця (виконавця, виробника) і реалізується шляхом організації проведення відповідної експертизи за його рахунок.

Відтак, протиправна поведінка відповідача, яка полягала у відмові громадянці ОСОБА_2 в усуненні недоліків придбаного нею товару неналежної якості, призвела до порушення її прав та необхідності звернення до ГУ Держпродспоживслужби в Тернопільській області за захистом.

Також матеріалами даної справи підтверджено, що ремонт придбаного громадянкою ОСОБА_2 телефону відбувся вже після проведення перевірки, складання за її наслідками акту, в якому зафіксовані зазначені вище порушення та отриманого припису, а саме відновлення прав споживача було здійснено лише після втручання відповідача, а не з моменту звернення споживача, як це передбачено Законом України "Про захист прав споживача".

Згідно з абз.1 пункту 4 Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1177 від 17.08.2002 року (далі - Положення №1177) рішення про накладення штрафів приймається на підставі відповідних актів перевірки суб`єкта господарської діяльності та інших матеріалів, пов`язаних з цією перевіркою, за наявності порушень, зазначених у пункті 2 цього Положення, і оформляється постановою за формою, що встановлюється Мінекономрозвитку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів" та згідно абз.2 пункту 2 Положення №1177 у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8, частиною першою статті 9 і частиною третьою статті 10 цього Закону, - у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено та підтверджується матеріалами справи, вартість придбаного споживачем телефону HUAWEY Y-7 складає 4949,00 грн (а.с. 50).

12.02.2018 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в Тернопільській області винесено постанову №003 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів", якою за відмову споживачу в реалізації його прав - у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з ціни, що діяла на час придбання продукції, до позивача застосовано штраф у розмірі 49490,00 грн.

Відносно покликань на те, що позивача було двічі притягнуто до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж правопорушення, що суперечить судовій практиці, зокрема постанові Верховного Суду від 21.12.2018р. по справі 814/2156/16, слід вказати наступне.

У зазначеній постанові Верховний Суд зробив висновки про застосування частини 2 статті 265 КЗпП України та частини 3 статті 41 КУпАП, а не ч.1 ст. 155 КУпАП та статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів", тобто висновок Верховного Суду у вказаній справі стосується інших норм права ніж ті, які застосовував відповідач до позивача. Поряд з цим, у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 522/12566/18 Верховний Суд відійшов від зазначеної правової позиції і зробив висновок про те, що ототожнення штрафів передбачених у статті 265 Кодексу законів про працю України із адміністративною відповідальністю є неправильним.

Не заслуговують на увагу також покликання на те, що у разі винесення припису про усунення допущених порушень і його виконання в подальшому виключає застосування до винної особи фінансових санкцій, що, на думку представника позивача, підтверджується правовою позицією Верховного Суду наведеної у постанові від 14 серпня 2018 року у справі № 803/1122/17, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" невиконання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю), тягне за собою застосування до суб`єкта господарювання штрафних санкцій у порядку, встановленому законом.

Слід зазначити, що у справі № 803/1122/17 Верховний Суд зробив висновок щодо застосування норми права (статті 65 Закону України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів", яка виключена згідно із Законом України від 18.05.2017 р. № 2042-VIII), що не стосується спірних правовідносин. Крім цього, у цій постанові Верховний Суд зробив застереження стосовно того, що відповідальність настає за неусунення визначених у приписі порушень, якщо інше прямо не передбачено спеціальним Законом.

Спеціальним законом у даній справі є Закон України "Про захист прав споживачів". Частиною 1 ст. 23 цього Закону передбачено випадки, коли настає відповідальність у разі порушення законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про захист прав споживачів" суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8, частиною першою статті 9 і частиною третьою статті 10 цього Закону, - у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

А згідно із п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про захист прав споживачів" суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування також несуть відповідальність за невиконання або несвоєчасне виконання припису посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, про усунення порушень прав споживачів - у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, аналізуючи вищенаведені норми колегія суддів констатує, що відповідальність настає як за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 9 і ч. 3 ст. 10 цього Закону, так і за невиконання або несвоєчасне виконання припису, а відповідальність за порушення п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону настає незалежно від порушення винною собою п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону.

Враховуючи встановленні обставини справи та чинні законодавчі норми колегія суддів прийшла до неспростовного переконання, що прийнята Головним управлінням Держпродспоживслужби в Тернопільській області постанова про накладення стягнень передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.02.2019 №003 є правомірною, а відтак скасуванню не підлягає.

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року в справі № 500/526/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 30 вересня 2019 року