Справа № 140/709/19
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/6844/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Судової-Хомюк Н.М.,

секретаря судового засідання Герман О.В,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Каленюк Ж.В.), ухвалене в письмовому провадженні в м.Луцьку 16 травня 2019 року у справі №140/709/19 за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

15.03.2019 ОСОБА_2 звернувся в суд в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Волинської митниці ДФС, просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару від 18 лютого 2019 року №UA205110/2019/000176/2.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рахунок-фактура від 07 грудня 2018 року №18/59 містить відомості про вартість транспортного засобу, що був об`єктом операцій купівлі-продажу (всього 6650 євро), а видана продавцем квитанція від 23 січня 2019 року №75, засвідчує про оплату товару шляхом внесення готівкових коштів у сумі 6650 євро в касу підприємства-продавця та містить відмітку фірми продавця транспортного засобу UAB «SKM COMPANY», а тому є підтвердженням отримання UAB «SKM COMPANY» коштів в касу фірми у сумі 6650 євро за автомобіль Skoda Octavia, НОМЕР_1 , тобто саме той, митне оформлення якого здійснював позивач. Достовірність цих документів не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо не підтвердження обставин відчуження позивачу товару або що видані йому документи є фіктивними, недійсними. Суд першої інстанції звернув увагу, що подані позивачем документи не містять розбіжностей чи ознак підробки, а відповідач не спростував їх достовірність та не обґрунтував неможливість їх врахування при визначенні митної вартості спірного товару.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Волинська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що згідно з рахунком-фактурою від 07.12.2018 №18/59 продавцем транспортного засобу є UAB «SKM COMPANY», а згідно технічного паспорта № НОМЕР_2 від 14.11.2018 власником авто є зовсім інша юридична особа. Скаржник вказує, що декларант відмовився надавати запитувані митницею документи з причин їх відсутності. Зазначає, що подана на вимогу митниці квитанція про оплату за придбаний транспортний засіб вказує лише рівень фактурної вартості товару. Скаржник звертає увагу, що витрати на транспортування транспортного засобу до кордону на суму 230 євро не підтверджуються жодним документом. Вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару прийняте у повній відповідності до вимог чинного законодавства.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, зазначивши, що продавцем товару є UAB «SKM COMPANY», якій і передано кошти за товар, будь-яких платежів третім особам позивач не здійснював. Вказує, що надав митному органу документи, якими підтверджено митну вартість ввезеного автомобіля, такі документи всебічно дослідженні судом першої інстанції.

В судовому засіданні позивач щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції, відповідач явку повноважного представника не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 3 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 07.12.2018 ОСОБА_1 придбав легковий автомобіль, що був у користуванні, марки SKODA, модель OKTAVIA, номер кузова НОМЕР_1 , 2014 року виготовлення.

05.02.2019 зазначений транспортний засіб ввезено в Україну через пункт пропуску «Шегині-Медика» та 18.02.2019 доставлено до митниці оформлення - митний пункт «Луцьк» Волинської митниці ДФС.

Для митного оформлення в режимі імпорту вказаного вище автомобіля декларантом, уповноваженим ОСОБА_1 , подано митну декларацію №UA205090/2019/027534, в графі 42 якої зазначено фактурну вартість автомобіля в розмірі 6650 євро. Митну вартість визначено за резервним методом (графа 43); основа для нарахування митних платежів становить 211 086,17 грн. або 6880 євро, з урахуванням якої зроблено відповідні розрахунки митних платежів (графа 47).

Для підтвердження митної вартості декларантом до митної декларації додано такі документи (графа 44 та доповнення №1): рахунок-фактуру від 07 грудня 2018 року №SKM 18/59, квитанцію від 23 січня 2019 року №75, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 14 листопада 2018 року № НОМЕР_2 , акт про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 05 лютого 2019 року, експортну декларацію країни відправлення від 08 грудня 2018 року №18LTKC0100EK181921, свідоцтво про тимчасову реєстрацію транспортного засобу від 08 грудня 2018 року №16243765.

Вважаючи, що документи, подані для підтвердження митної вартості товарів, не містять усіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості, а також в зв`язку з спрацюванням ризиків АСАУР, а саме: «Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення МВ за VIN-кодами: НОМЕР_1 , валюта - EUR, вартість - 8827» та згідно з наказом ДФС України від 28 листопада 2018 року №780 «Про забезпечення моніторингу за митними оформленнями транспортних засобів, бувших у вжитку», митний орган запропонував декларанту в 10-денний термін надати: висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; банківські платіжні документи згідно з фактурою від 07 грудня 2018 року №SKM 18/59; рахунки про здійснення платежів третім особам, чи інші платіжні документи, що підтверджують вартість товару, так як в технічному паспорті № НОМЕР_2 в графі «С» вказаний інший власник; якщо здійснювалось страхування - страхові документи, інші документи, що містять відомості про вартість страхування; транспортні (перевізні) документи, що містять відомості про вартість перевезення; інші додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару (за бажанням).

18.02.2019 декларант повідомив митний орган про відсутність додатково затребуваних документів.

18.02.2019 Волинською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205110/2019/000176/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205110/2019/00175.

Відповідно до графи 33 рішення про коригування митної вартості товарів №UA205110/2019/000176/2 у зв`язку з неподанням декларантом витребуваних документів згідно з переліком, які містять достовірну, об`єктивну інформацію, яка підлягає обчисленню і підтверджує правильність обрання методу визначення митної вартості, у зв`язку з неможливістю застосування методу 2а (ст.59 МКУ) та 2б (ст.60 МКУ) з причин відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та в декларанта, митну вартість товару визначено за резервним методом згідно з статтею 64 Митного кодексу України на підставі цінової інформації ЄАІС ДФС, відповідно до наказу ДФС №780 від 28 листопада 2018 року «Про забезпечення моніторингу за митними оформленнями транспортних засобів, бувших у вжитку» та спрацюванням системи ризиків АСАУР. Зазначено, що митницею відповідно до положень статті 55, 57 МК України з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару. Рівень митної вартості товару за резервним методом становить 8827 євро.

20 лютого 2019 року декларантом подано митну декларацію №UA205090/2019/028993, згідно з якою імпортований автомобіль випущено у вільний обіг у зв`язку із сплатою митних платежів згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х МК України.

Не погоджуючись із рішенням Волинської митниці ДФС від 18 лютого 2019 року №UA205110/2019/000176/2 про коригування митної вартості товарів, ОСОБА_2 звернувся в суд в інтересах ОСОБА_1 .

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно частини 1 статті 246 Митного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - МК України) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 1, 2 статі 51 МК України).

Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до частини 1 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу. (частина 3 статті 54 МК України).

Згідно з частиною 6 статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості за іншим методом ніж обраний декларантом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зі змісту приписів розділу ІІІ («Митна вартість товарів та методи її визначення») МК України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості.

Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Статтею 57 МК України встановлено перелік методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Частинами 4-5 статті 58 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 10 статті 58 МК України закріплено перелік витрат, які додаються до ціни при визначенні митної вартості (складові митної вартості), що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Відповідно до положень статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Системний аналіз наведених правових норм дозволяє зробити висновок, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок доведення митної вартості товару лежить на позивачі. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Разом з тим, такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 придбав легковий автомобіль, марки SKODA, модель OKTAVIA, який був у користуванні, номер кузова НОМЕР_1 , 2014 року виготовлення, в компанії «UAB SKM COMPANY» (Вільнюс, Литва).

Згідно з рахунком-фактурою продавця від 07 грудня 2018 року №SKM 18/59 вартість автомобіля (товару) становить 6650 євро (ПДВ 0%). Відповідно до квитанції від 23 січня 2019 року №75 оплата за товар проведена в безготівковій формі. Також, на підтвердження вартості транспортного засобу до матеріалів справи долучено прибутковий касовий ордер серії КРО від 23.01.2019.

Така ж вартість транспортного засобу вказана у експортній декларації країни відправлення від 08 грудня 2018 року №18LTKC0100EK181921, яка подавалась декларантом при митному оформленні.

У митній декларації № UA205090/2019/027534 від 18 лютого 2019 року фактурна вартість вказаного транспортного засобу становить 6650 євро (графа 42), у графі 43 цієї МД вказано резервний метод визначення митної вартості товару. В графі 45 «Коригування», яка заповнюється у разі сплати вивізного мита або застосування заходів забезпечення його сплати відповідно до розділу Х Митного кодексу України, вказана сума 211 086,17 грн., що еквівалентно 6880 євро.

Як зазначено у позовній заяві, у митну вартість транспортного засобу, крім вартості товару в сумі 6650 євро, згідно із рахунком-фактурою від 07 грудня 2018 року №18/59, включені витрати на транспортування автомобіля з міста Вільнюс до пункту пропуску «Шегині-Медика» в сумі 230 євро, які хоч і документально не підтверджені, проте включені до вартості товару, що відображено у графі 43 МД №UA205090/2019/027534 від 18 лютого 2019 року, вказавши резервний метод.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що у відповідача були правові підстави в порядку частини 3 статті 53, пункту 2 частини 5 статті 54 МК України запитувати від декларанта додаткові документи, які стосуються документально непідтверджених витрат в сумі 230 євро.

Апеляційну скаргу скаржник аргументує тим, що декларант відмовився подавати інші документи на підтвердження митної вартості транспортного засобу та наявністю розбіжностей щодо власника транспортного засобу. Також скаржник зазначає, що спрацювала система управління ризиками, у зв`язку з чим направлено запит до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення митної вартості за VIN-кодами, в результаті чого митна вартість склала 8827 Євро, що перевищувало заявлену вартість.

Слід зауважити, що квитанція від 23 січня 2019 року №75 містить відмітку фірми продавця транспортного засобу UAB «SKM COMPANY», яка є підтвердженням отримання UAB «SKM COMPANY» коштів в касу фірми у сумі 6650 євро за автомобіль Skoda Octavia, НОМЕР_1 , а тому вимога митного органу надати банківські платіжні документи, інші платіжні документи про оплату рахунку є безпідставною, так як сплата за автомобіль здійснена готівкою.

В свою чергу, скаржник належними та допустимими доказами не підтвердив, що заявлені декларантом відомості про митну вартість товару є неповними та/або недостовірними, не вказав на документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, які подані декларантом при митному оформленні транспортного засобу, в яких наявні розбіжності або ознаки підробки. Достовірність поданих документів не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо не підтвердження обставин відчуження позивачу товару або що видані йому документи є фіктивними, недійсними.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові його митної вартості. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються, у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості не можуть. Згідно з частиною 7 статті 58 МК України, платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно).

Так, відповідно до пункту 7 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11 вересня 2015 року № 689, при перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару.

Згідно з положеннями пункту 5 вказаних Методичних рекомендацій під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації: - спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС; - спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; - інформація, отримана від ДФС, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів; - інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару; - інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю, в тому числі, за результатами проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи; - інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити територіальних органів та/або ДФС; - цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між ДФС та асоціаціями, спілками та іншими об`єднаннями імпортерів та виробників; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; - інформація отримана з мережі Інтернет.

Разом із тим, скаржник, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем автомобіля за резервним методом, не вказав, яким чином митна вартість автомобіля визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що вказує на порушення відповідачем частини 2 статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Водночас, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів (платіжних або інших бухгалтерських), за відсутності належного (об`єктивного) обґрунтування помилковості визначення митної вартості товару декларантом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого, зокрема, резервного методу визначення митної вартості товару. В свою чергу, спрацювання системи є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Щодо аргументів скаржника, що згідно з рахунком-фактурою від 07.12.2018 №18/59 продавцем транспортного засобу є UAB «SKM COMPANY», а згідно технічного паспорта № НОМЕР_2 від 14.11.2018 власником авто є зовсім інша юридична особа, то суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно Технічного паспорта (Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу) Н-К-7-318/ НОМЕР_3 від 14.11.2018 в графі C.1.1 Прізвище або назва фірми зазначено GVT TRANSIT, в графі С.4с зазначено: власник технічного паспорта документально не підтверджується як власник транспортного засобу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що з врахуванням документів, поданих до митного оформлення транспортного засобу, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, тоді як визначення декларантом митної вартості спірного транспортного засобу за резервним методом не звільняє відповідача від обов`язку довести визначену оскаржуваним рішенням митну вартість автомобіля, яка значно більшою, ніж визначена декларантом.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності рішення відповідача про коригування митної вартості товару, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року у справі №140/709/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 01.10.2019