Справа № 520/7277/19
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2019 р. № 520/7277/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чудних С.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії у розмірі 59% загальної суми грошового забезпечення за 23 роки вислуги та відмови в перерахунку пенсії відповідно до пункту а) статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", як звільненому зі служби в поліції на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу), протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії на підставі п. а) статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у розмірі 64% відповідних сум грошового забезпечення за 23 роки вислуги, починаючи з 30 липня 2016 року з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 різницю належного до виплати розміру пенсії за вислугу років та фактично виплаченої пенсії, починаючи з 30 липня 2016 року, однією виплатою.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 29 липня 2016 № 264 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію". 04 червня 2019 року позивач зареєструвався на офіційному порталі Пенсійного Фонду України, та дізнався, що розмір його пенсії складає 59% відповідних сум грошового забезпечення. У зв`язку із чим, позивач звернувся із скаргою до Пенсійного Фонду України в Харківській області з вимогою перерахувати йому процент до 64%. Не отримавши жодної відповіді, позивач повторно звернувся до Пенсійного Фонду України, однак відповіді так і не отримав. Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії у розмірі 59% загальної суми грошового забезпечення за 23 роки вислуги та відмову в перерахунку пенсії відповідно до пункту а) статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", як звільненому зі служби в поліції на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу), протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22 липня 2016 року по 28 липня 2016 року перебував на стаціонарному обстеженні ДТ "ТМО МВС України по Харківській області".

За результатами обстеження позивач отримав свідоцтво про хворобу № 255 від 28 липня 2016 року, в якому зазначено, що захворювання виявлені під час обстеження пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Разом з тим, у свідоцтві зазначено, що ОСОБА_1 непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 29 липня 2016 № 264 о/с, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію".

На теперішній час позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та розмір його пенсії складає 59 % відповідних сум грошового забезпечення, з яких 50% основної пенсії (за вислугу 20 років) та 9% (за вислугу понад 20 років), що не заперечується відповідачем по справі.

Як зазначив позивач у позові, 04 червня 2019 року він зареєструвався на офіційному порталі Пенсійного Фонду України, та дізнався, що розмір його пенсії складає 59% відповідних сум грошового забезпечення.

У зв`язку із чим, позивач звернувся із скаргою до Пенсійного Фонду України в Харківській області з вимогою перерахувати йому процент до 64%.

Не отримавши жодної відповіді, позивач повторно звернувся до Пенсійного Фонду України, однак відповіді так і не отримав.

Не погодившись із вказаними діями та відмовою в перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Щодо вирішення справи по суті, суд зазначає наступне.

Законом України від 09.04.1992 року № 2262 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за вказаним Законом № 2262 за наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Так, відповідно до пункту "а" частини першої статті 13 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-XII) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно п. а ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу років 20 років і більше за вислугу років 20 років - 50 % , а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі п.2, 3 ч.1ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" - 55% відповідних сум грошового забезпечення; за кожний рік вислуги понад 20 років 3% відповідних сум грошового забезпечення.

Як визначено в частині 1 статті 77 Закону України від 2 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Пунктом 2 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Виходячи з аналізу вказаних норм, суд приходить до висновку, що стаття 77 Закону України "Про національну поліцію" встановлює вичерпний перелік підстав звільнення особи, яка служить в органах Національної поліції України. При цьому, однією із вказаних підстав для звільнення є хвороба особи, яка підтверджується висновком медичної комісії про її непридатність до служби в поліції.

Як зазначалось вище, позивача звільнено зі служби в поліції за п.2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 29 липня 2016 № 264 о/с, який є чинним та не оскаржувався.

Відповідно до статті 70 Закону України від 19 листопада 1992 року № 2801-XII "Основ законодавства України про охорону здоров`я" та на виконання доручення Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2000 року № 16479/19 Міністерство внутрішніх справ України (далі - МВС України) наказом від 06 лютого 2001 року № 85 затвердив Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України (далі - Положення № 85).

Згідно з пунктом 1.2 Положення №85 військово-лікарська комісія - це спеціальні органи в складі лікарів-спеціалістів, які створюються в системі Міністерства внутрішніх справ з метою проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду кандидатів на службу, осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і членів їх сімей, військовослужбовців внутрішніх військ МВС України осіб цивільної молоді, які бажають вступити до навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ, Міністерства оборони України, курсантів і слухачів навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і колишніх військовослужбовців.

Підпунктом 1.63.5 пункту 1.63 цього Положення № 85 передбачено, що за результатами медичного огляду військово-лікарські комісії щодо осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виносять такі постанови: "Придатний до військової служби"; "Придатний до військової служби. Непридатний на посаду" (вказану в направленні відділу роботи з особовим складом та згідно з Таблицею вимог до індивідуальних психофізіологічних особливостей); "Обмежено придатний до військової служби"; "Потребує звільнення від виконання службових обов`язків (занять), відпустки за станом здоров`я"; "Непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час"; "Непридатний до військової служби зі зняттям з військового обліку".

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 липня 1995 року №488, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 серпня 1995 р. за № 308/844 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд в органах внутрішніх справ й військах внутрішньої та конвойної охорони МВС України.

В додатку №12 до вище вказаного положення затверджене "свідоцтво про хворобу", в п. 13 додатку міститься графа: "Постанова військово-лікарської комісії про придатність до військової служби".

Судом встановлено, що за результатами проходження позивачем медичного огляду, військово-лікарською комісією ДУ "ТМО МВС України по Харківській області" видано свідоцтво про хворобу №255 від 28.07.2016 року, за яким ОСОБА_1 не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.

У відзиві на позов відповідач посилався на неналежне оформлення військово-лікарською комісією ДУ "ТМО МВС України по Харківській області" свідоцтва про хворобу №255 від 28.07.2016 року, проте належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного суду не надав.

Поряд із цим, дослідивши вказане вище свідоцтво про хворобу ОСОБА_1 №255 від 28.07.2016 року на відповідність його вимогам Положення № 85, суд зазначає, що воно є належним документом, який підтверджує наявність у позивача хвороби, що зумовлює його непридатність до служби в поліції.

Натомість, відповідно до пункту "а" частини першої статті 13 Закону № 2262-ХІІ підставою для призначення відповідачем пенсії у підвищеному розмірі є факт звільнення особи на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII (через хворобу), а не зміст висновку військово-лікарської комісії.

З урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку, що позивач має право на перерахунок пенсії з урахуванням 64% його розміру від відповідних сум грошового забезпечення, оскільки свідоцтво про хворобу №255 від 28.07.2016 року видане військово-лікарською комісією ДУ "ТМО МВС України по Харківській області" ОСОБА_1 є належним документом, який підтверджує наявність хвороби, що зумовлює його непридатність до служби в поліції, внаслідок чого позивача звільнено з органів поліції саме на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до військової служби, що відповідно до пункту "а" частини першої статті 13 Закону №2262-ХІІ надає право позивачу на отримання пенсії за вислугу років у розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення та за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Тобто, позивач має законодавчо визначене право на отримання пенсії за вислугу років у розмірі 64% відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням стажу його служби в поліції на день звільнення - 23 років 07 місяців 00 днів, що встановлено зазначеним наказом про звільнення ОСОБА_1 №264 о/с від 29.07.2016.

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 31 липня 2018 року у справі № 295/13716/16-а, від 20 вересня 2018 року у справі № 461/1416/17, від 22 березня 2019 року у справі № 293/386/17.

Приймаючи вище наведене, беручи до уваги той факт, що свідоцтво ОСОБА_1 №255 від 28.07.2016 року відповідає вимогам Положення № 85, а тому відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок пенсії позивачу виходячи із розрахунку 64% відповідної суми грошового забезпечення.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" (Cantoni v. France" № 17862/91), у справі "Вєренцов проти України"№ 20372/11).

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій та відмови в перерахунку пенсії, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії у розмірі 59% загальної суми грошового забезпечення за 23 роки вислуги та відмови в перерахунку пенсії відповідно до пункту а) статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", як звільненому зі служби в поліції на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу), протиправними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії на підставі п. а) статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у розмірі 64% відповідних сум грошового забезпечення за 23 роки вислуги, починаючи з 30 липня 2016 року з урахуванням фактично виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 різницю належного до виплати розміру пенсії за вислугу років та фактично виплаченої пенсії, починаючи з 30 липня 2016 року, однією виплатою.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 768.40 (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.) грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О.Чудних