Справа № 500/706/19
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/6378/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Качмара В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Ваврик Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року у справі №500/706/19 (рішення ухвалено в м.Тернополі, головуючий суддя Мандзій О.П., повне судове рішення складено 15.05.2019) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 26.03.2019 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.01.2016 відповідно до Постанови КМУ №103 від 21.02.2018 року «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії згідно із Постановою КМУ №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», починаючи з 01.01.2016.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач протиправно відмовив йому у перерахунку пенсії, оскільки йому призначена пенсія за вислугу років на підставі Закону №2262-ХІІ, а рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 було лише відновлено виплату пенсії, проте не змінено підставу нарахування пенсії чи перехід з одного виду пенсії на інший, тому за позивачем зберігається право на перерахунок пенсії.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року позов задоволено. Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.18 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" - протиправними. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області провести ОСОБА_1 з 01.01.2016 перерахунок та виплату пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.18 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ГУ ПФУ в Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт вказує, що Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 у справі № 500/1299/18 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , яке Головним управлінням виконано - виплату пенсії позивача поновлено, а зобов`язань щодо вчинення будь-яких інших дій, зокрема, щодо проведення перерахунку пенсії позивача судом не ухвалювалось. Таким чином вважає, що управління діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який перебував на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 01.08.2018 позивачу припинено виплату пенсії, у зв`язку із виїздом останнього до Литви на постійне місце проживання.

Вказані дії Пенсійного фонду щодо припинення йому виплати пенсії позивач оскаржив у судовому порядку та Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 у справі №500/1299/18 позов задоволено, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відновити виплату пенсії ОСОБА_1 .

У зв`язку з чим, Головним управлінням пенсійного фонду України в Тернопільській області відновлено виплату пенсії позивачу з 05.10.2018 (дата набрання рішенням законної сили).

24.01.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Листом від 31.01.2019 за №82/С-11 відповідач відмовив позивачу у перерахунку пенсії.

Підставою для відмови слугувало те, що ГУ ПФУ у Тернопільській області з 05.10.2018 поновлено виплату позивачу пенсії на підставі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.09.2018, відповідно до якого зобов`язань щодо проведення інших дій (в тому складі проведення перерахунків пенсій) не ухвалювалось.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як громадянин України, який постійно проживає за кордоном має право як на отримання пенсії, призначеної йому відповідно до Закону №2262-ХІІ, так і на її перерахунок відповідно до норм Постанови №103.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі є Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до частин 1, 2статті 62 Закону №2262-ХІІ пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Припинення виплат пенсій передбачено п. 2 ч. 1 ст. 49 та ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону №1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

В силу приписів статті 51 Закону №1058-IV, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 п. 2 ч. 1 ст. 49, друге речення ст. 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІVвтратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Таким чином, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу Управління ПФУ мало відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Аналогічна правова позиція уже була викладена Верховним Судом у справах щодо подібних правовідносин, зокрема, у постанові від 27.02.2018 року (справа №К/9901/247/17) та у постанові від 12.06.2018 року (справа №К/9901/15661/18).

Разом з тим, відповідно до частини 4 статті 63 Закону №2262-XII усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Згідно із пунктом 3 Постанови №103 постановлено перерахувати з 1 січня 2016 року пенсії, призначені згідно із Законом №2262-ХІІ, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (Офіційний вісник України, 2015 р., № 96, ст. 3281). Розмір премії визначається у середніх розмірах, що фактично виплачені за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року.

З урахуванням наведеного, відповідач при проведенні перерахунку та виплати пенсії позивачу у період з 01.01.2016 не мав правових підстав для не врахування та не застосування до спірних правовідносин положення норм ст. 63 Закону № 2262-ХІІ та Постанови КМУ 103.

На переконання колегії суддів, виходячи із аналізу вказаних нормативно-правових актів та рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009, має право як на отримання пенсії, призначеної йому відповідно до Закону №2262-ХІІ, так і на її перерахунок відповідно до норм Постанови №103.

При цьому, жоден нормативно-правовий акт не містить будь-яких застережень чи заборон для перерахунку пенсій колишніх військовослужбовців, які є громадянами України та постійно проживають за кордоном.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення відповідача, про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , яке оформлене листом від 31.01.2019 за №82/С-11 є неправомірним.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року у справі №500/706/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 02.10.2019