Справа № 640/19465/18
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 жовтня 2019 року № 640/19465/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Арсірія Р.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

Суд прийняв до уваги таке:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві (далі - відповідач та/або ГУ ДФС у м.Києві) та просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, виражену в не підготовці та неподанні до Головною управління пенсійною фонду України у м. Києві документів, що необхідні для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років;

зобов`язати уповноважених на те осіб Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві підготувати та подати до Головного управління пенсійного фонду України у м. Києві всі документи, що необхідні для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, при ньому враховувати пільгову вислугу, здобуту останнім до 01.10.2011 - дати набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що має достатню кількість вислуги років у пільговому нарахуванні для призначення йому відповідного виду пенсії, в редакції статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 12.01.1999 року (далі - Закон №2262-XII), якою було передбачено право на призначення пенсії за вислугу років, зокрема, для осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше.

Також, ОСОБА_1 вказує, що у зв`язку з прийняттям Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 01.10.2011 року №3668 значно підвищено поріг вислуги років, необхідної для призначення відповідного виду пенсії, що, в свою чергу, призводить до порушення гарантій правового статусу працівника органів внутрішніх справ, принципу правової визначеності та неприпустимості звуження обсягу прав і свобод, принципу правомірних (законних) очікувань, принципу рівності всіх перед законом, принципу прямої дії закону у часі.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, що долучений до матеріалів справи.

В свою чергу, представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом Головного управління ДФС у м.Києві від 24.02.2017 року №147 о/с «По особовому складу податкової міліції» відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 № 1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 та пункту 7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 звільнено з посади та податкової міліції в запас за п.64 пп.»б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ :

По оперативному управлінню ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві:

ОСОБА_1 (М-104720), підполковника податкової міліції, заступника начальника управління - начальника відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві, 01 березня 2017 року.

Станом на день звільнення складає:

Вислуга становить 20 років 06 місяців 16 днів.

18.10.2018 позивачем скеровано до відповідача засобами поштового зв`язку заяву, зокрема, про підгодовування та подання Головним управління ДФС у м.Києві до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві документів необхідних для призначення пенсії за вислугу років.

Листом від 14.11.2018 №Б/26-15-04-0212 Головне управління ДФС у м.Києві повідомило заявника, що вислуга років у календарному обчисленні на день звільнення становить - 20 рік 06 місяців 16 днів, у зв`язку з цим відсутні підстави для оформлення та подачі документів до органів Пенсійного фонду для призначення пенсії за вислугу років.

Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, рішенням Конституційного Суду України, Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 02.04.1994 року №2262-XII, постановою Верховної Ради України "Про затвердження Положення про порядок комплектування, матеріально-технічного, військового, фінансового та соціально-побутового забезпечення спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України" від 16.12.1993 року №3720 (далі - постанова №3720), постановою правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 30.01.2007 року №3-1 (далі - постанова №3-1).

Суд звертає увагу, що під час розгляду справи не заперечується наявна у позивача вислуга років, яка на день звільнення складає: стаж служби в органах внутрішніх справ та податкової міліції для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні - 20 років 06 місяців 16 днів; вислуга років на пільгових умовах - 05 років 05 місяців 24 дні, проте наявний спір щодо права ОСОБА_1 на призначення пенсії за вислугою років на підставі Закону №2262-XII у редакції від 12.01.1999 року.

Згідно з вимогами пункту "б" статті 1 Закону №2262-ХІІ особами, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону є особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту "а" статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" ст. 12 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону.

Пенсії працівникам органів внутрішніх справ оформлюють кадрові служби обласних управлінь внутрішніх справ. Призначають і нараховують пенсії відділи пенсійного забезпечення фінансово-економічних управлінь Міністерства внутрішніх справ України.

Посадова особа, відповідальна за підготовку документів для призначення пенсій працівникам, має вести облік осіб, які набувають права на пенсію, та не пізніше ніж за місяць до дня досягнення працівником пенсійного віку письмово повідомити його про виникнення права на пенсію, у т. ч. на пільгових умовах. Дана вимога викладена в п. 34 вищезазначеної Постанови: "Посадова особа зобов`язана не пізніше місяця до дня досягнення працівником пенсійного віку письмово повідомити його про виникнення права на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах".

Згідно з частиною 2 статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

В свою чергу рішення щодо призначення або відмову в призначенні певного виду пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" приймають органи Пенсійного фонду України (ст. 49 Закону №2262-ХІІ)

Аналізуючи зміст зазначених норм та положень, суд дійшов висновку про те, що виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

У відповідності до пункту 24 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 про виникнення підстав для проведення перерахунку пенсій згідно зі статтею 63 Закону уповноважені структурні підрозділи зобов`язані у п`ятиденний строк після прийняття відповідного нормативно-правового акта, на підставі якого змінюється хоча б один з видів грошового забезпечення для відповідних категорій осіб, або у зв`язку з уведенням для зазначених категорій військовослужбовців нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, повідомити про це орган, що призначає пенсії. Днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дати їх відправлення.

Разом з тим, на Головне управління ДФС у м.Києві, у випадку вирішення питання про призначення пенсії у відповідності до вищевказаного Закону позивачу, покладено лише функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсію, необхідних для призначення пенсії документів.

Головне управління ДФС у м.Києві не уповноважене приймати рішення про призначення позивачу певного виду пенсії, а зобов`язане лише підготувати та подати відповідний пакет документів до органів Пенсійного фонду України.

У відповідності до норм чинного законодавства саме органи Пенсійного фонду України приймають рішення щодо призначення певного виду пенсії для відповідної категорії осіб.

Відповідно до вимог статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з вимогами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Як вбачається з статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Приписами статті 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 р. № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 р. № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 р. № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Так, згідно із статті 12 Закону №2262-XII (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду) мають право на пенсію за вислугою років служби особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше.

Разом із тим, відповідно до статті 12 Закону № 2262-XII (у редакції від 07.07.2011 року) пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;

Тобто, у статті 12 цього Закону після 07.07.2011 року збільшено стаж позивача, що дає право на пенсію за вислугу років, у порівнянні із цією статтею, у попередній редакції, що звужує права позивача у розумінні Конституції України.

Проте, правила щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до статті 12 Закону №2262-XII (у редакції чинній на час прийняття позивача на службу) поширюються не лише на працівників ОВС, які мали необхідний трудовий стаж, що надавав їм право на призначення пенсії за вислугу років до введення в дію нового правового регулювання, однак й тих, хто почав свою професійну діяльність на посадах в структурі МВС у період дії законодавства, яке передбачало право на призначення пенсії за вислугу років зі стажем роботи не менше 20 років.

Разом з цим, у постанові Верховного Суду України від 10.02.2015 року у справі №21-630а14 вказано, що виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Враховуючи приведені норми та встановлені обставини, суд вважає, що дії позивача, скеровані на забезпечення реалізації його права на соціальний захист.

Згідно з вимогами частини 1 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ч. 2 ст. 6 КАС України).

При цьому, звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч. 3 ст. 6 КАС України).

Як вбачається з статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, вимогами статті 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пунктах 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 р., серія А, № 332, с. 21, п. 31).

При цьому, судом враховано, що відповідно до пункту 1 постанови правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 30.01.2007 року №3-1 заяви про призначення пенсії за вислугу років, особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом № 2262-ХІІ, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України. Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України. Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України. Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

Відповідно до вимог пункту 2 Постанови № 3-1 уповноважений структурний підрозділ оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії, ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Згідно з вимогами пункту 12 Постанови 3-1 уповноважений структурний підрозділ формує вищезазначену заяву та подання про призначення пенсії відповідно до Додатків 1, 2 до пункту 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Також, Постановою Кабінету Міністрів України "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян" від 02.11.2006 року №1522 було визначено, що органам Пенсійного фонду України було передано функції з призначення і виплати пенсій відповідно до Закону №2262-XII.

З урахуванням системного аналізу наведених правових норм, безпосередньо досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" ст. 12 Закону № 2262-XII (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду) та відмова у призначенні такої порушує його конституційне право на соціальний захист.

Між тим, частиною 1 статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

При цьому, в контексті пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку суд вважає, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у оформленні та подачі документів до органів Пенсійного фонду для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років. Тобто відповідачем вчинено певні дії, що мали своїм наслідком порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

За таких обставин, суд вважає, що належним та ефективним захистом порушеного права ОСОБА_1 є визнання протиправною відмови Головного управління ДФС у м.Києві в оформленні та подачі документів до органів Пенсійного фонду необхідних для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, що оформлена листом від 14.11.2018 №Б/26-15-04-0212, а тому на підставі частини 2 статті 9 КАС України в цій частині суд виходить за межі позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом в ході розгляду справи встановлено порушення Головним управлінням ДФС у м.Києві прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 , а тому доводи відповідача про безпідставність позовних вимог є хибними.

Оскільки в ході розгляду справи судом встановлено протиправну відмову Головного управління ДФС у м.Києві в оформленні та подачі документів до органів Пенсійного фонду необхідних для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, що оформлена листом від 14.11.2018 №Б/26-15-04-0212, суд вважає наявним підстави для зобов`язання Головного управління ДФС у м.Києві підготувати та подати Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві всі документи, що необхідні для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, врахувавши пільгову вислугу, здобуту ОСОБА_1 останнім до набуття чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 року №3668 (01.10.2011).

В даній частині позовних вимог суд зазначає, що позивачем їх сформовано не до Головного управління ДФС у м.Києві, а до невідомих відповідачів, які не є стороною по справі.

Як було вказано вище Постановою №3-1 передбачено, зокрема, що Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

Тобто, функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів покладається на структурні підрозділи, що визначаються, зокрема, Головним управлінням ДФС у м.Києві.

Суд звертає увагу, що зобов`язання безпосередньо Головного управління ДФС у м.Києві, як суб`єкта владних повноважень, є ефективним та належним захистом порушених прав позивача.

Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 1 ст. 77 КАС України)

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку, що в ході розгляду справи відповідачами не наведено обставин, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову частково.

Частиною 1 статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково, з урахуванням виходу судом за межі позовних вимог, судові витрати в розмірі 704, 80 грн. підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5, 6, 9, 72, 77, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві в оформленні та подачі документів до органів Пенсійного фонду необхідних для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, що оформлена листом від 14.11.2018 №Б/26-15-04-0212.

3. Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у м.Києві підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві всі документи, що необхідні для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, врахувавши пільгову вислугу, здобуту ОСОБА_1 до набуття чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668 (01.10.2011).

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м.Києві.

ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Головне управління Державної фіскальної служби у м.Києві (, 04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій