Справа № 320/5528/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5528/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Парінова А.Б., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України

на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року

у справі № 320/5528/18 (розглянуту за правилами спрощеного позовного провадження)

за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України

до відповідача ОСОБА_1

про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2018 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулась Київського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить зобов`язати відповідача знести за власний рахунок самочинно збудований об`єкт будівництва.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем в 2002 році самочинно збудовано гараж. У відповідача відсутній належний дозвіл на будівництво, відсутня належним чином затверджена технічна документація та під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил, об`єкт будівництва (гараж), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , має всі ознаки самочинного будівництва. З тих підстав, що на час звернення позивача до суду відповідні дозвільні документи щодо будівництва гаражу відповідачем не отримано, та не виконано вимог приписів, прийнятих за результатами перевірок, є підстави для зобов`язання відповідача знести об`єкт самочинного будівництва.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог Державної архітектурно-будівельної інспекції України відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій відповідач просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відповідачем відзивів (заперечення) на апеляційну скаргу не подано.

В судовому засіданні представник позивач підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Відповідач в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з наявних матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Державною архітектурно-будівельною інспекцією, на підставі звернення ї України, на підставі звернення гр. ОСОБА_2 від 03.11.2015 №10/10-0311/2 та направлення для проведення позапланової перевірки від 03.11.2015 №850.15/02, проведено позапланову перевірку дотримання відповідачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об`єкті будівництва гаража за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).

За результатами проведеної перевірки складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 03.11.2015 (а.с. 15).

Проведеною перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 (Рішення Рокитянської сільської ради від 18.11.2009 №1457) виконано будівельні роботи з будівництва гаража в 2002 році згідно технічного паспорту інв. №92 від 20.09.2015 без отримання документу про початок виконання будівельних робіт. Замовником виконано будівництво гаража на відстані близько одного метра від існуючого житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 , чим порушено вимоги п. 3.25* та додатку 3.1 ДБН 360-92** (відстань не менше 6м.).".

Посадовими особами позивача, 03.11.2015 видано відповідачу припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил №С-0311/3, яким вимагалось усунути виявлені під час перевірки порушення в термін до 06.11.2016 (а.с. 22).

Надалі, постановою по справі про адміністративне порушення Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 09.11.2015 №А-0911/1, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 96 КУпАП та накладено штраф у розмірі 850,00 грн (а.с. 25).

З метою перевірки виконання вимог припису від 03.11.2015 №С-0311/3 та на підставі направлення для проведення позапланової перевірки від 25.01.2017 №37.17/02, Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області було проведено позапланову перевірку дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об`єкті будівництва гаража за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

За результатами проведеної перевірки складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 16.03.2017, яким встановлено, що відповідачем вимог припису від 03.11.2015 №С-0311/3 не виконано, чим порушено вимоги п.3 ч.4 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (а.с. 16).

Також, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області прийняв припис від 16.03.2017 №С-1603/1, яким від відповідача вимагалось усунути допущені порушення в термін до 15.08.2017 (а.с. 23).

У подальшому, перевіряючи виконання вимог припису від 16.03.2017 №С-1603/1 та керуючись направленням на проведення позапланової перевірки від 12.09.2017 №735.17/02, Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області було проведено позапланову перевірку дотримання позивачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об`єкті будівництва гаража за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Провівши перевірку, посадові особи Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області склали акт проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, яким встановлено, невиконання гр. ОСОБА_1 вимог припису від 16.03.2017 №С-1603/1, чим порушено пп. "а" п.3 ч.3 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (а.с. 17-21).

Посилаючись на невиконання відповідачем приписів у добровільному порядку, позивач звернувся до суду із даним позовом, з метою зобов`язати ОСОБА_1 знести за власний рахунок самочинно збудований об`єкт будівництва у судовому порядку.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на виконання відповідачем будівництва гаражу з порушення норм у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, однак застосування до неї зобов`язання щодо знесення самочинно збудованого об`єкта, є передчасним та не співмірним заходом, адже позивачем не використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Правові та організаційні засади здійснення архітектурної діяльності, спрямованої на формування сприятливого життєвого середовища, досягнення естетичної виразності, економічної доцільності і надійності будинків, споруд та їх комплексів визначаються Законом України «Про архітектурну діяльність».

Статтею 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснюється для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, місцевих правил забудови населених пунктів, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно з пунктом 1 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється Держархбудінспекцією та її територіальними органами.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, у порядку, визначеному Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Статтею 25 Закону України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 №2780-XII передбачено відповідальність за порушення містобудівного законодавства, зокрема, за виконання будівельних чи реставраційних робіт без дозволу та затвердженого у встановленому порядку проекту або з відхиленням від нього.

Як вбачається з матерів справи,ь будівництво відповідачем гаража, 2002 році, по АДРЕСА_2 , виконано без отримання документу про початок виконання будівельних робіт та на відстані близько одного метра від існуючого житлового будинку.

Відповідно до пункту 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, посадові особи Інспекції під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право, зокрема, видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Стаття 376 Цивільного кодексу України передбачає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Статтею 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Підстави для знесення об`єкта самочинного будівництва визначені у частинах четвертій та сьомій статті 376 Цивільного кодексу України.

Так, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливою або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З аналізу наведених норм вбачається, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову житлового будинку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30.03.2012 №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Верховним судом України у постанові Судові палати у цивільних та адміністративних справах від 17.12.2014р. вказано, що відповідно до положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди повинні встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Таким чином, до повноважень Інспекції віднесено право приймати припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил. Вказане може бути здійснено шляхом визначення особі, яка вчинила виявлене Інспекцією порушення, зокрема вимоги про проведення перебудови (в разі коли будівництво завершено, що і мало місце у даному випадку), здійснення заходів спрямованих на отримання чи внесення змін до відповідних дозволу та проекту, отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку чи вчинення інших дій які усунуть такі порушення.

І лише у тому випадку, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, а всі можливі варіанти вирішення цього питання вичерпані, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Відтак, логічним буде висновок про те, що знесення самочинного будівництва як крайня міра можливе за умови, якщо цим будівництвом порушуються права третіх осіб, а перебудова не призведе до усунення їх порушених прав, а також у разі, якщо перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами неможлива, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови, тобто, використані усі передбачені законодавством України заходи реагування.

Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд у постановах від 17.07.2018 у справі №820/3183/16, від 07 вересня 2018 року у справі №813/6284/14 та від 06 березня 2019 року у справі №814/2645/15.

Як свідчать матеріли справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем вживаються заходи з метою менш категоричного способу усунення порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності, зокрема шляхом перебудови та відповідно вирішення питання щодо дозвільної документації.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що у матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження того, позивачем вжито всіх передбачених законодавством заходів в межах повноважень для усунення порушень, встановлених під час перевірки об`єкта нерухомості.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що Європейський суд з прав людини у рішенні «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (заява № 22774/93) наголосив на тому, що втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу № 1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновкми суду першої інстанції, що хоча будівництво гаражу відповідачем вчинено з порушення норм у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, однак застосування до неї зобов`язання щодо знесення самочинно збудованого об`єкта, є передчасним та не співмірним заходом, адже позивачем не використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підставі, зазначених у п.2 ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: А.Б. Парінов

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 30 вересня 2019 року.