Справа № 826/13459/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на проголошене о 14 годині 12 хвилин рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2019 року, повний текст якого складено 28 травня 2019 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської державної адміністрації (далі - КМДА) в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської ради від 20.12.2016 року №370/1734 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2018 року замінено неналежного відповідача - КМДА на належного - Київську міську раду (далі - Відповідач, КМР), залучено до участі у справі в якості третіх осіб Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Третя особа-1, Департамент земельних ресурсів) та ОСОБА_2 (далі - Третя особа-2, ОСОБА_2 ).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.05.2019 року у задоволенні позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення ОСОБА_1 до органів Держгеокадастру та відмови останнього у вчиненні реєстраційних дій саме з підстав прийняття КМР оскаржуваного рішення, то не мають свого підтвердження доводи Позивача про порушення його прав та інтересів.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Свої доводи обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховано факт протиправного надання Київською міською радою дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, оскільки останнім всупереч вимог ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України не було надано до заяви погодження землекористувача.

Після усунення визначених в ухвалі від 15.07.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019 року призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 13.02.2004 року ОСОБА_1 отримано свідоцтво про право на спадщину за законом ВВА №929776, відповідно до якого спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складалося: з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3 , який належав померлому на підставі договору дарування, посвідченого Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою 06.10.1988 року за реєстром №3-9819 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 20.10.1988 року за №27781 (а.с. 17).

Крім того, 13.02.2004 року ОСОБА_1 отримано свідоцтво по право на спадщину за законом ВВА №929777, відповідно до якого спадкове майно, на яке було видано це свідоцтво, складалося: з земельної ділянки площею 0,1000 гектарів в межах згідно з планом, розташованої на території АДРЕСА_3 , яка належала померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія ІУ-КВ №140724 виданого Київською міською радою 06.09.2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №75-2-02625. Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (а.с. 16).

З пояснень ОСОБА_1 судом першої інстанції встановлено, що після отримання свідоцтв про право на спадщину за законом остання почала оформляти дозвільні документи на земельну ділянку площею 0,09 га, передану в користування померлому, яка розташована на території АДРЕСА_1 .

У період з 2004 року по червень 2017 року, як зазначав Позивач, ним були оформлені всі необхідні документи для відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 .

13.10.2009 року ОСОБА_1 отримано відповідь Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 10.09.2009 року №1503-К-1827 про те, що остання не заперечує проти оформлення ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку за умови оформлення її в установленому порядку (а.с. 20).

23.06.2017 року Позивачем отримано акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, відповідно до якого межі земельної ділянки за кадастровим номером 8 000 000 000:75:088:0104, яка розташована по АДРЕСА_1 були передані ОСОБА_1 (а.с. 21-23).

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, Позивачем зазначено, що після отримання меж земельної ділянки та фактичної реєстрації земельної ділянки у кадастровій карті, вона звернулась до відділу Держгеокадастру щодо проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку, однак їй було відмовлено у реєстрації через наявність оскаржуваного рішення Київської міської ради.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 81, 116 Земельного кодексу України, а також п. 28 п. 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15, суд першої інстанції прийшов до висновку, що за відсутності доказів звернення Позивача до органів Держгеокадастру та отримання останнім відмови у проведенні реєстраційних дій з підстав прийняття КМР оскаржуваного рішення, підстави для задоволення позовних вимог відсутні з огляду на недоведеність порушення прав ОСОБА_1 .

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

При цьому, як вірно підкреслив суд першої інстанції, перелік підстав набуття громадянами України права власності на земельну ділянку визначений ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, серед яких передбачено прийняття спадщини (п. «г»).

В силу положень пп. 28 п. 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні.

Проте, матеріали справи не містять будь-яких доказів звернення ОСОБА_1 до органів Держгеокадастру із заявою про здійснення державної реєстрації земельної ділянки площею 0,09 га по АДРЕСА_1 , та, як наслідок, відмови даного органу у проведенні реєстраційних дій саме з підстав прийняття Київською міською радою оскаржуваного рішення від 20.12.2016 року №370/1734.

У контексті наведеного судовою колегією враховується, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Тобто, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що згідно сталої практики Верховного Суду (постанови від 12.09.2019 року у справі № 320/5699/15-а (2а/320/5/16), від 08.08.2019 року у справі № 806/2253/15, від 25.02.2019 року у справі № 347/964/17 тощо) надання дозволу на розробку проекту землеустрою є першою стадією земельно-правової процедури щодо безоплатного отримання земельних ділянок.

Виходячи з приписів статей 116, 118 ЗК України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність саме цій особі, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку. А відтак, і на відсутність порушених в даному випадку прав та інтересів Позивача вказаним рішенням Відповідача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і спору ОСОБА_2 .

З урахуванням наведеного доводи Апелянта про залишення поза увагою суду першої інстанції надання Київською міською радою ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою з порушенням вимог ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України через ненадання останнім погодження землекористувача судовою колегією відхиляються з огляду на відсутність належних і допустимих доказів порушення прав Позивача оскаржуваним рішенням Відповідача та неможливість безпідставного судового втручання у правовідносини, що склалися між ОСОБА_2 та Київською міською радою.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 02» жовтня 2019 року.