Справа № 297/1690/19
Суддя: Ільтьо І. І.
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 297/1690/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого Ільтьо І. І. ,

при секретарі: Куні О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегово цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Берегівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Берегівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на ті обставини, що постановою головного державного виконавця Берегівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області у ВП №59246549 від 06.08.2019, у зв`язку із невиконанням боржником рішення суду, на неї накладено штраф у розмірі 170 грн.

Позивач вважає постанову про накладення штрафу протиправною, оскільки жодного разу не чинила перешкоди колишньому чоловікові у спілкуванні з їх сином та ніколи не порушувала вимоги, викладені в рішенні суду. Разом з тим, син, хоч і давав себе взяти на руки та поносити, відмовлявся їхати з батьком за місцем його проживання, бажаючи залишитися вдома. При цьому він плакав і кричав на батька, сварився.

За таких обставин, просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Берегівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпастькій області у ВП №59246549 від 06.08.2019 про накладення штрафу.

15.08.2019 р. ухвалою Берегівського районного суду заяву позивача про забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення на підставі оскаржуваної постанови.

У відповідності до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа є справою незначної складності, та згідно ст.ст. 257, 263 розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У відповідності до ч.4 ст. 268 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Рішенням Берегівського районного суду від 02.09.2016 р. зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у його вихованні. Встановити час та місце для спілкування ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з відвідуванням останнім місця проживання свого батька без присутності матері щомісяця в першу та третю суботу - неділю з 10-ї години суботи по 19-у годину неділі, та другу і четверту неділю з 10-ї по 19-у годину.

20.05.2019 року Берегівським районним судом Закарпатської області видано виконавчий лист.

30.05.2019 року Головним державним виконавцем Берегівського РВ ДВС відкрито виконавче провадження № 53370979.

Постановою головного державного виконавця Берегвського РВ ДВС від 06.08.2019 рокуза невиконання рішення суду на ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 170 грн.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходив з наступного.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт перший частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини третьої статті 18 вказаного Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою, другою статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга статті 75 вказаного Закону).

Зі змісту статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме невиконання рішення суду без поважних причин. Державний виконавець зобов`язаний перед застосуванням штрафних санкцій встановити, зокрема, наявність або відсутність поважності причин невиконання рішення і обов`язку виконати певні дії лише боржником.

Згідно із Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" (далі - Закон № 2475-VIII), що набрав чинності 28 серпня 2018 року, Закон України "Про виконавче провадження" доповнено статтею 64-1. Зазначена стаття визначає порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною. Зокрема, виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Отже, вирішуючи питання про наявність підстав для застосування примусових заходів до боржника, на якого рішенням суду покладено обов`язок забезпечити побачення стягувача з дітьми, державний виконавець повинен здійснити перевірку виконання боржником цього рішення в порядку, що визначений таким рішенням.

Аналогічні вимоги щодо виконання рішень немайнового характеру визначені у розділі IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція №512/5).

Виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону. У разі невиконання боржником рішення у встановлений виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до статті 75 Закону та застосовуються інші заходи, передбачені Законом (пункти 1, 2 розділу IX Інструкції №512/5).

Відповідно до пунктів 8, 9 розділу IX Інструкції №512/5 державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону. При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону.

Згідно з пунктом 3 розділу ХІV Інструкції №512/5 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника та встановлює новий строк виконання. У постанові про накладення на боржника штрафу виконавець зазначає норму Закону, якою передбачена відповідальність боржника, зміст вчинених боржником дій, суму штрафу. Постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилається боржнику. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає, що підставою для винесення постанови про накладення штрафу від 06.08.2019 року, передували акт державного виконавця від 28 липня 2019 року.

Разом з тим, даним актом не зафіксовано жодних об`єктивних обставин, що свідчать про невиконання рішення суду боржником, і не встановлено жодних фактичних перешкод, що вчинялися ОСОБА_1 щодо побачень з батьком, зокрема, ворота вона відчинила, дитину випустила. Контакт батька з сином відбувся, і боржник не перешкоджала тому, щоб син поїхав за місцем проживання батька. Викладені у акті обставини того, що дитина у сльозах відмовилась їхати не спростовують відсутність вчинення боржником перешкод у спілкуванні дитини з батьком. Крім того, даний акт не підписаний понятими, а також внизу акта вказані зауваження боржника - стосовно того, що ОСОБА_3 неодноразово повторював, що не хоче йти з батьком, а ОСОБА_1 не заперечувала і не заперечує щодо побачень сина з батьком. Вказане у акті те, що дитина відреагувала з острахом і постійно дивилась на матір та бабусю не підтверджено жодним доказом.

Висновком спеціаліста служби у справах дітей вже вказано про те, що дитина перед тим, як дати відповідь, подивилась на матір, що суперечить викладеному у акті державного виконавця, де вказувалось, що дитина постійно дивилась на матір і бабусю. Крім того, позивачкою і це заперечувалось, а підписами понятих не підтверджено.

Однією з головних підстав винесення постанови державного виконавця про накладення штрафу є вказівка у листі головного спеціаліста служби у справах дітей, що нібито встановлена «підозра впливу на психологічний стан з боку матері та бабусі».

Разом з тим, підозра - припущення, що ґрунтується на результатах аналізу наявної інформації, і свідчить може свідчити про певні обставини. Однак підозра далека до висновку про винуватість особи. І суд переконаний, що встановлювати факт негативного психологічного впливу матері на дитину може лише кваліфікований психолог на підставі відповідного грунтовного дослідження, а спеціаліст служби у справах дітей таким не є, і відповідне дослідження не вчиняв. Крім того, спеціалістом не вказано про негативний психологічний вплив, вказано просто про підозру психологічного впливу, тобто, по-перше, цей сам вплив є недоведеним, і по-друге, такий вплив може бути і позитивним, а також і таким, що не відноситься до почуттів дитини до батька.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На адресу суду 03.09.2019 року поступив відзив відповідача, який поданий без поважних причин з порушенням встановленого судом строку. Крім того, грубим порушенням процесуального законодавства є подання відзиву без направлення іншим учасникам судового процесу, що передбачено п. 2 ч. 4 ст. 162 КАС України. Також, сам відзив є формальним, не містить додаткової інформації та доказів, що мають відношення до предмету доказування, крім тих, що зазначені позивачем, а тому враховуючи сукупність вищевказаних обставин, суд до такого відзиву ставиться критично. При цьому, з самого відзиву та долученого до нього акта вбачається суперечність дій та висновків державного виконавця в аналогічних фактичних обставинах. Так, 15.06.2019 року здійснено виїзд державних виконавців, за результатами якого син сторін виконавчого провадження плачучи відмовився їхати, однак разом з тим, факту перешкоджання виконання рішення суду зі сторін боржника ОСОБА_1 не встановлено. При аналогічній ситуації 28.07.2019 року державний виконавець дійшов прямо протилежних висновків, хоча по суті ОСОБА_1 так само поводилась і так само не вчиняла ніяких перешкод.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що державним виконавцем накладено штраф у розмірі 170 грн., що явно суперечить нормі статті 75 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено накладення штрафу на фізичну особу - у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Оцінюючи надані письмові докази відповідно до статей 73, 74 КАС України, суд дійшов висновку, що постанова про накладення на позивача штрафу від 06 серпня 2019 року є незаконною, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Заходи забезпечення позову, обрані ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 15.08.2019 року у справі №299/1690/19 у вигляді зупинення дії постанови головного державного виконавця Берегівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Росоха М. М. від 06 серпня 2019 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 170 грн. - скасувати.

До матеріалів справи долучено квитанцію про оплату витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн. та розрахунок витрат на правову допомогу, а також договір про надання правової допомоги, і з цих документів чітко вбачається, що позивачкою було оплачено послуги адвоката щодо надання професійної правничої допомоги у даній справі.

Разом з тим, суд вважає, що враховуючи складність справи та незначну цінність справи (позовна вимога про скасування постанови про накладення адмінстягнення у сумі 170 грн.), в порядку ч. 6 ст. 134 КАС України, суд вважає за необхідне зменшити розмір компенсації судових витрат.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про виконавче провадження", суд,

ухвалив:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Берегівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Росоха М. М. від 06 серпня 2019 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 170 грн.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Берегівського районного суду від 15.08.2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Берегівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (90202, Закарпатська обл., місто Берегове, вул. Шевченка, будинок 49, ідентифікаційний код 35055760) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати за надання професійної правничої допомоги у сумі 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень та 1152 (одну тисячу сто пятдесят дві) гривні 60 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. При цьому відповідно до п. п.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Ільтьо І. І.