Справа № 120/1542/19-а
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1542/19-а

Головуючий у 1-й інстанції: Сало Павло Ігорович

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

25 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Міністерства внутрішніх справ України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області про визнання дій протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області про визнання протиправною відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства внутрішніх справ України від 11.04.2019 у формі відмови у затвердженні висновку про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» і Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути документи щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб станом на дату встановлення позивачу інвалідності II групи, з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин, що на його переконання, призвело до невірного вирішення справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки відмові відповідача у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги та застосовано неефективний спосіб захисту у вигляді зобов`язання повторно розглянути подану заяву.

Крім цього, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин, що на його переконання, призвело до невірного вирішення справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Так, відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначив, що Міністерством внутрішніх справ України належним чином розглянуто документи позивача і правомірно відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, посилаючись на пункт 4 Порядку № 850, оскільки з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

З урахуванням вимог п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційних скарг у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а скаргу позивача задовольнити виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що наказом начальника ГУ МВС України у Вінницькій області від 07.04.2010 № 49 о/с ОСОБА_1 звільнено з посади старшого інспектора відділу організації охорони громадського порядку управління громадської безпеки ГУ МВС України у Вінницькій області (за віком).

28.12.2012 Вінницькою МСЕК позивачу встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок захворювань (травм), пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та визначено ступінь професійної втрати працездатності 50%.

За результатом повторного огляду 06.12.2018 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності (безтерміново) у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків служби, та визначено загальну ступінь втрати професійної працездатності 75%, що підтверджується довідками Вінницької обласної МСЕК від 12.12.2018 Серія 12 ААБ № 092005 та від 06.12.2018 Серія 12 ААА № 03033.

17.12.2018 позивач звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області із заявою (вх. № 381/22-2018) про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності внаслідок травм, пов`язаних з виконанням службових обов`язків. На підставі поданих документів третя особа затвердила висновок про призначення одноразової грошової допомоги позивачу відповідно до Закону України «Про міліцію» в сумі 384200 грн. з урахуванням раніше виплаченої суми в розмірі 22176 грн.

Листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України № 15/2-250 від 24.01.2019 матеріали щодо позивача з питань призначення одноразової грошової допомоги повернуто Ліквідаційній комісії УМВС України у Вінницькій області з посиланням на те, що з дати первинного огляду позивача МСЕК пройшло більше двох років, що перевищує передбачений Порядком № 850 дворічний термін.

25.03.2019 позивач звернувся до відповідача і третьої особи із заявою, в якій просив Ліквідаційну комісію УМВС України у Вінницькій області надіслати до МВС України документи на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, а МВС України - прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 06.12.2018.

04.04.2019 за вих. № 01/22-2019 третя особа надіслала на адресу відповідача матеріали для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 384200 грн.

11.04.2019 директором Департаменту фінансово-облікової політики МВС України затверджено висновок про відмову у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності в розмірі 362024 грн. (з урахуванням раніше виплачених сум в розмірі 22176 грн).

При цьому листом від 26.04.2019 за № 15/2-1661 відповідач повідомив третю особу, що підстав в призначені та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги немає, оскільки з дати первинного огляду МСЕК до дати повторного огляду минуло більше двох років, що перевищує передбачений у пункті 4 Порядку № 850 дворічний строк.

Листом від 07.05.2019 за № 104/22-2019 про вказане рішення третя особа повідомила позивача та повернула подані ним документи, необхідні для призначення допомоги.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України "Про міліцію" не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені п. 4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку №850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності. Відтак, вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку № 850, і підстави, з якої виходило МВС України, вказана норма не містить, а тому позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку № 850.

Проте, на думку суду першої інстанції, позовна вимога про зобов`язання відповідача призначити та виплатити спірну одноразову грошову допомогу не підлягає задоволенню, в зв`язку з тим, що процедура вирішення цього питання визначена Порядком №850.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-XII (Закон № 565-ХІІ) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням групи інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ визначає Порядок № 850.

Відповідно до п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Положеннями пп. 2 п. 2 Порядку № 850 визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з п. 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги відповідача стосовно відсутності підстав для виплати позивачу ОГД , оскільки з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Згідно з п. 7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Положеннями п. 8 Порядку № 850 визначено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Згідно з п. 9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відтак, суд першої інстанції правильно встановив, що вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у п. 14 Порядку № 850, і підстави, з якої виходив відповідач, вказана норма не містить, а тому доводи апелянта щодо непоширення на спірні правовідносини даної норми є необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16, від 19 вересня 2018 року у справі № 530/1280/17, від 20 лютого 2019 року у справі №822/1883/18, від 16.05.2019 у справі №822/2518/17.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності ґрунтуються на помилковому трактуванні норм матеріального права.

Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

В свою чергу, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові №21-1465а15 від 16.09.2015 року.

У даному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Стосовно поновлення порушеного права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, що становить 384200 грн. (200 х 1921) колегія суддів вважає за необхідне обрати ефективний спосіб захисту прав та інтересів позивача шляхом зобов`язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із виконанням службових обов`язків під час проходження служби в органах внутрішніх справ відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на дату встановлення інвалідності.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із виконанням службових обов`язків під час проходження служби в органах внутрішніх справ відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на дату встановлення інвалідності.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Боровицький О. А. Сушко О.О.