Справа № 607/11498/19
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 607/11498/19

25 вересня 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Мірінович У.А.

за участю:

секретаря судового засідання Хоменко Л.В.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Онофрійчук Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання рішення нечинним зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.05.2019 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди передано на розгляд до Тернопільського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 11.06.2019 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу пенсії по інвалідності, призначеної з 01.03.2019 з обмеженням десяти прожиткових мінімумів; про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату, призначеної позивачу пенсії по інвалідності нарахованої та виплаченої з 01.03.2019 без обмеження розміром десять прожиткових мінімумів; про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000 грн. за завданні душевні страждання, які позивач зазнав, у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, - прийнято до провадження Тернопільського окружного адміністративного суду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 10.07.2019.

Ухвалами суду від 10.07.2019, від 25.07.2019, від 04.09.2019, від 16.09.2019, від 25.09.2019 розгляд справи відкладався та оголошувалась перерва відповідно до статей 205, 223 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (далі - КАС).

Водночас, ухвалою суду допущено процесуальне правонаступництво шляхом заміни відповідача - Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на обліку відповідача та отримує пенсію по інвалідності другої групи відповідно до статті 54 Закону України "Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII) у розмірі відшкодування фактичних збитків. Надалі, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, відповідач нараховував та виплачував позивачу зазначену пенсію без обмеження десятьма прожитковими мінімумами. Однак, відповідач листом від 03.05.2019 № 121/С-11 повідомив позивача, що з 01.03.2019 останньому застосовано обмеження пенсійної виплати десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, мотивуючи тим, що з 01.03.2019 внесено зміни до пенсійного законодавства, на підставі чого проведено перерахунок пенсії позивача. Позивач вважає, що відповідач протиправно застосував обмеження пенсійної виплати десятьма прожитковими мінімумами, оскільки зміни до пенсійного законодавства, яким керувався суд при ухваленні рішення, не вносилися.

Також позивач вважає, що такі протиправні дії відповідача завдали моральної шкоди позивачу в розмірі 10000 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, суду пояснив, що відповідач правомірно застосував позивачу обмеження пенсійної виплати десятьма прожитковими мінімумами, оскільки з 01.03.2019 внесено зміни до пенсійного законодавства, відповідно до якого максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установленими для осіб, які втратили працездатність.

З огляду на зазначене та посилаючись на відзив на позовну заяву від 11.07.2019 просив у задоволенні позовних вимог відмовити (арк. справи 32-38).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що позивач перебуває на обліку відповідача та отримує з 01.11.2006 пенсію по інвалідності другої групи відповідно до статті 54 Закону № 796-XII у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Суд встановив, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.06.2015 у справі № 607/3808/15а визнано неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в м.Тернополі щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності призначеної з 01.11.2011 з обмеженням 10 прожиткових мінімумів, нарахування та стягнення з пенсії податку на доходи від фізичних осіб у розмірі 15% та військового збору у розмірі 1,5 % бази оподаткування.

Зобов`язано Управління пенсійного фонду України в м.Тернополі здійснити нарахування та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності нарахованої та виплаченої з 06.06.2013 згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду від 06.05.2014 без обмеження розміром десять прожиткових мінімумів, без нарахування та стягнення з пенсії податку на доходи від фізичних осіб у розмірі 15% та військового збору у розмірі 1,5 % бази оподаткування.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Надалі, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2015 у справі № 876/7759/15 постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.06.2015 в справі № 607/3808/15а скасовано в частині задоволених позовних вимог та прийнято нову в цій частині позовних вимог, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про визнання нечинним рішення, зобов`язання вчинення дій та стягнення коштів частково задоволено, а частково - залишено без розгляду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про визнання нечинним рішення, зобов`язання вчинення дій та стягнення коштів - залишено без розгляду в частині позовних вимог про визнання нечинним рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі, яким розмір пенсії обмежено десятьма прожитковими мінімумами, та стягнення невиплаченої внаслідок такого обмеження суми пенсії за період до 03.09.2014 включно.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про визнання нечинним рішення, зобов`язання вчинення дій та стягнення коштів в частині позовних вимог про визнання нечинним рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі, яким розмір пенсії обмежено десятьма прожитковими мінімумами, та стягнення невиплаченої внаслідок такого обмеження суми пенсії за період з 04.09.2014, - задоволено.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 04.09.2014.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоотримані внаслідок обмеження десятьма прожитковими мінімумами суми пенсії.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про визнання нечинним рішення, зобов`язання вчинення дій та стягнення коштів в частині позовних вимог щодо стягнення з пенсії податку в розмірі 15 % та військового збору в розмір 1,5 % - відмовлено.

В решті постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.06.2015 в справі № 607/3808/15а - залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.02.2016 у справі № К/800/44884/15 постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2015 змінено: в частині залишення позову без розгляду та залишити позовні вимоги без розгляду за період до 05.06.2013; визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 06.06.2013 та зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 недоотримані внаслідок обмеження десятьма прожитковими мінімумами суми пенсії, починаючи з 06.06.2013, в решті постанову залишено без змін.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.06.2015, в частині залишеній без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2015, залишено без змін (арк. справи 4-11).

Таким чином, рішення суду в частині зобов`язання Пенсійного фонду здійснити нарахування та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності без обмеження розміром десять прожиткових мінімумів набрало законної сили.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що до 28.02.2019 відповідач на виконання рішення суду здійснював позивачу нарахування та виплату призначеної пенсії по інвалідності без обмеження розміром десять прожиткових мінімумів.

Однак, листом від 03.05.2019 № 121/С-11 відповідач повідомив позивача, що з 01.03.2019 останньому проведено перерахунок пенсії та застосовано обмеження пенсійної виплати десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, мотивуючи тим, що з 01.03.2019 внесено зміни до пенсійного законодавства, відповідно до якого максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установленими для осіб, які втратили працездатність (арк. справи 12).

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Частиною першою статті 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI) внесено зміни до частини третьої статті 67 Закону № 796-XII, згідно якої максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, відповідно до пункту 1 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI цей Закон набирає чинності з 01.10.2011, крім абзацу одинадцятого підпункту 11 та абзацу сто тридцять восьмого підпункту 17 пункту 6 розділу II цього Закону, які набирають чинності з 01.01.2012.

Пункт 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI визначає, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, враховуючи те, що позивачу призначено у 2006 р. пенсію по інвалідності другої групи відповідно до статті 54 Закону № 796-XII, тобто до набрання чинності Закону № 3668-VI, як наслідок обмеження пенсії максимальним розміром, встановлене статтею 2 Закону № 3668-VІ, на позивача не розповсюджується, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо застосування обмеження розміру пенсії позивачу десятьма прожитковими мінімумами згідно Закону № 3668-VI є протиправними.

Водночас, відповідно до частини четвертої статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.06.2015 у справі № 607/3808/15а встановлено, що відповідач протиправно застосував обмеження розміру пенсії позивачу десятьма прожитковими мінімумами згідно Закону № 3668-VI, а також те, що дана постанова суду набрала законної сили, суд дійшов висновку, що ці обставини не підлягають доказуванню.

Частиною першою статті 370 КАС визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивач в частині визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу пенсії по інвалідності, призначеної з 01.03.2019 з обмеженням десяти прожиткових мінімумів; про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату, призначеної позивачу пенсії по інвалідності нарахованої та виплаченої з 01.03.2019 без обмеження розміром десять прожиткових мінімумів підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000 грн. за завданні душевні страждання, які останній зазнав, у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, суд виходить з наступного.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Отже, обов`язковими умовами відшкодування шкоди з державного бюджету є неправомірність дій відповідного органу та наявність причино - наслідкового зв`язку між такими діями та завданою шкодою.

Оскільки позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, так як позивачем не надано жодних змістовних обґрунтувань та належних доказів заподіяння йому моральної шкоди, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. задоволенню не підлягають.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Також, суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 3674-VI, суд дійшов висновку, що підстави для відшкодування судових витрат у справі за подання даної позовної заяви відповідно до положень статті 139 КАС відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 призначеної пенсії по інвалідності з 01.03.2019 з обмеженням десяти прожиткових мінімумів.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити нарахування та виплату, призначеної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності нарахованої та виплаченої з 01.03.2019 без обмеження розміром десять прожиткових мінімумів з урахуванням виплачених сум.

В задоволені позовних вимог про стягнення з Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10000 грн. за завданні душевні страждання, які позивач зазнав, у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30.09.2019.

Головуючий суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.