Справа № 320/4000/19
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2019 року № 320/4000/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу ОСОБА_1 до Кагарлицького об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Київської області про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кагарлицького об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просить суд зобов`язати Кагарлицьке об`єднане Управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити перерахунок та поновити ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з 01.06.2017 із застосуванням всіх підчищень, індексацій, надбавок та доплат, як непрацюючому пенсіонеру.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.09.2019, позовні вимоги про зобов`язання вчинити певні дії за період з 01.06.2017 по 18.01.2019, - залишено без розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль, однак, вважає, що має право на виплату пенсії за віком відповідно до статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009. Переконаний, що факт його проживання за кордоном, за умови наявності громадянства України, не може бути підставою для відмови у виплаті належних йому пенсійних виплат.

Відповідач з позовом не погодився, надав до суду письмовий відзив, в якому зазначив, що приписами пункту другого частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" врегульовано, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідач наголосив, що саме з цих підстав, виплата пенсії позивачу була правомірно припинена.

Ухвалою суду від 29.07.2019 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується закордонним паспортом серії НОМЕР_1 , виданий 24 березня 2011 року, орган що видав - 3238.

Як убачається з матеріалів справи, з 01.09.2014 позивачу призначено пенсію за віком.

Судом встановлено, що 06.12.2016 позивач виїхав для постійного місця проживання до Держави Ізраїль.

У зв`язку із наведеним, ОСОБА_1 було знято з пенсійного обліку, вилучено пенсійне посвідчення та припинено виплату пенсії.

Надалі, 13.05.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку та поновлення пенсії із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як непрацюючому пенсіонеру.

Листом від 27.05.2019 №99/Н-02, Кагарлицьке об`єднане Управління Пенсійного фонду України Київської області відмовило у поновлені пенсійного забезпечення позивача, посилаючись на те, що перед виїздом за кордон ОСОБА_1 , у відповідності до вимог законодавства, було виплачено пенсію за шість місяців наперед, у зв`язку із чим відсутні підстави для поновлення пенсії.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною та суперечливою приписам чинних норм права, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено що, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Таким чином, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу Управління ПФУ мало відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2019 у справі №520/9721/16-а.

У той же час, вимоги позивача щодо перерахунку та виплати пенсії із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, є передчасними та необґрунтованими, оскільки питання визначення складових пенсії у взаємозв`язку з її розміром, що має виплачуватись позивачу, належить до компетенції пенсійного органу при поновленні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум. При цьому, у разі незгоди з діями відповідача щодо наявності чи відсутності підстав для нарахування доплат та їх розмірів, позивач не позбавлений права звернутися за захистом своїх прав до суду, у разі їх порушення у майбутньому. Тож, вимоги позивача у цій частині не підлягають задоволенню.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про незаконність дій відповідача, а відтак позовні вимоги вважає такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 19.07.2019 (а.с. 2).

Отже, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов`язати Кагарлицьке об`єднане Управління Пенсійного фонду України Київської області () здійснити перерахунок та поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за віком, починаючи з 19.01.2019.

У задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Кагарлицького об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Київської області () судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.