Справа № 200/8447/19-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2019 р. Справа№200/8447/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд: у складі - головуючого судді - Дмитрієва В.С., розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення №44 від 25 березня 2019 року про відмову в призначенні пенсії відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яким відмовлено у призначенні пенсії позивачу; зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком з дня звернення - 5 липня 2018 року.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року у справі №0540/7798/18-а, що набрало законної сили 27 лютого 2019 року, визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язано повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії. Проте, рішенням від 25 березня 2019 року пенсійний орган відмовив у призначенні пенсії позивачу пославшись на відсутність повноважень представника ОСОБА_1 на подання заяви про призначення пенсії, оскільки згідно наданих документів, представник ОСОБА_2 , не відноситься до законних представників. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки згідно п. 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року, передбачено подання заяви про призначення пенсії заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, що і було здійснено представником позивача.

16 серпня 2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що заява про призначення пенсії до пенсійного органу була подана представником позивача, який в силу положень Закону України «Про громадянство України» не є законним представником позивача та не наділений правом на подання відповідної заяви згідно п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач зазначив, що приймаючи спірне рішення управління діяло в межах своїх повноважень та керувалось вимогами чинного законодавства. Просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 9 липня 2019 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку із поданням позову без дотримання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

На виконання ухвали суду позивач усунув виявлені недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 30 липня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 22 серпня 2019 року.

Ухвалою суду від 5 серпня 2019 року вирішено відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 22 серпня 2019 року відкладено розгляд справи та призначено судове засідання на 26 вересня 2019 року.

Ухвалою суду від 16 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

У судове засідання 26 вересня 2019 року представники сторін не прибули, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

24 вересня 2019 року представником позивача засобами електронного зв`язку надано клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.

На підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Згідно частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, перебуває на консульському обліку посольства України в Державі Ізраїль, що підтверджено копією паспорта громадянина України для виїзду закордон № НОМЕР_1 , виданого 22 листопада 1999 року органом 0501. Згідно довідки Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Керуюча компанія «Західна» №132 від 5 липня 2018 року позивач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та 16 листопада 1999 року знятий з реєстрації у зв`язку із вибуттям у Ізраїль.

5 липня 2018 року представник позивача ОСОБА_2 за нотаріально посвідченою довіреністю звернулася до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком позивачу. До заяви було додано: трудова книжка, довідки про заробітну плату, нотаріально посвідчена копія паспорта, копія картки платника податків, нотаріально посвідчена копія довіреності, довідка з місця проживання, копія паспорту, ІПН представника (а.с. 15 зворотній бік).

Листом від 25 липня 2018 року № 310/І-26-19-02 Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомило, що пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, проводиться на основі договорів (угод) з іншими державами, при цьому, міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення між Україною та Державою Ізраїль не ратифіковано. Питання призначення пенсій громадянам України, які постійно проживають у Державі Ізраїль буде вирішуватися у разі прийняття Верховною Радою України проекту закону про ратифікацію Угоди між Україною та Державою Ізраїль про соціальне забезпечення. У зв`язку з чим, позивачу повернуто оригінали документів, доданих до заяви (а.с 16).

Позивач оскаржив зазначене рішення в судовому порядку.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року по справі №0540/7798/18-а, яке набрало чинності 27 лютого2019 року, вирішено позовні вимоги задовольнити частково. Визнати протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05 липня 2018 року про призначення пенсії за віком.В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Так, у зазначеному вище рішенні суд дійшов висновку, що позивач, хоч і проживає постійно за кордоном, однак є громадянином України, а тому має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України і пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання. Стосовно позовної вимоги щодо призначення пенсії позивачу суд зазначив, що може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії, вказавши на виявлені порушення, допущені під час розгляду заяви позивача, оскільки призначити позивачу пенсію є повноваженнями Пенсійного фонду України.

Проте, відповідач Рішенням №44 від 25 березня 2019 року відмовив у призначенні пенсії ОСОБА_1 , оскільки згідно наданих документів представник ОСОБА_2 не відноситься до категорії законних представників.

Не погодившись з рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України "Про пенсійне забезпечення".

Закон України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 5 листопада 1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно ст. 1 Закону № 1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

При цьому, рішенням від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 Конституційним Судом України було встановлено, що громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання до інших держав, мають рівні права з іншими громадянами України на пенсійне забезпечення. Право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Тобто, кожен громадянин України має право на вибір місця свого проживання із збереженням всіх конституційних прав.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

Положеннями ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

При цьому, відповідно до п.1.1 Постанови ПФУ № 22-1 від 25 листопада 2005 року "Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22-1) заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року; 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи.

З аналізу викладених вище положень, слідує, що заява про призначення пенсії може бути подана як особисто заявником так і через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності.

Як убачається з матеріалів справи, повноваження ОСОБА_2 , як представника позивача, оформлені відповідно до ст. ст. 244, 245 ЦК України, відповідною довіреністю з печаттю та апостилем (а.с. 34-36).

Суд критично ставиться до посилань відповідача на пункт 1.5 Порядку №22-1, оскільки зазначеним пунктом Порядку №22-1 передбачено звернення із заявою щодо переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, проте у випадку що розглядається, позивач звертається за призначенням пенсії, тому вказаний пункт Порядку не застосовується.

На підставі викладеного вище, суд вважає, що відповідачем неправомірно було відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 на підставі подання заяви про призначення пенсії через представника, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності з печаттю та апостилем.

Таким чином, суд приходить висновку, про необхідність визнання протиправним та скасування Рішення №44 від 25 березня 2019 року про відмову у призначенні пенсій.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання призначити пенсію позивачу за віком з дня звернення суд зазначає наступне.

З практики Європейського суду слідує, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. Уразі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Так позивач посилається на правову позицію Верховного Суду України викладеної у рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, згідно якої, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, ау випадках невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Проте суд зазначає, що з оскаржуваного Рішення убачається, що підставою для відмови у призначенні пенсії слугувало звернення до пенсійного органу не уповноваженою особою, тобто було відмовлено у призначенні пенсії з формальних підстав, при цьому розгляд заяви по суті, а саме право на призначення пенсії ОСОБА_1 пенсійним органом не розглядалося.

При цьому, статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Отже, рішення суду щодо зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачу за віком є фактичним втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Таким чином, суд вважає, що у даному випадку достатнім способом захисту порушеного права позивача у даній справі є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 5 липня 2018 року з урахуванням висновків суду.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у розмірі 352,40 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати РішенняМаріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №44 від 25 березня 2019 року про відмову у призначенні пенсії відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 7548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, б. 27-а; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) від 5 липня 2018 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 7548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, б. 27-а; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) суму судового збору у розмірі 352,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв