Справа № 340/1090/19
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 340/1090/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Кіровоградської митниці Державної фіскальної служби

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року (суддя Сагун А.В., повний текст складено 22.07.2019р.) по справі №340/1090/19 за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Кіровоградської митниці ДФС від 16.04.2019 року про коригування митної вартості товарів №UА901000/2019/000159/2.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідач незаконно прийняв рішення від 16.04.2019 р. № UА901000/2019/000159/2 про коригування митної вартості транспортного засобу марки Volkswagen модель Passat, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , який був придбаний ним у Німеччині 08.04.2019 р. за ціною 9800 Євро, ввезений на територію України та заявлений в режимі імпорту по митній декларації №UA901010/2019/005417 від 12.04.2019р. за резервним методом у розмірі 11 650 Євро.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року позов задоволено. Рішення суду мотивовано тим, що відповідач під час розгляду справи не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач в декларації митної вартості зазначив не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснив розрахунок, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості, або що надані митному органу документи містили розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів. Також суд першої інстанції вказав на недотримання відповідачем вимог щодо послідовності застосування методів визначення митної вартості товару.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Кіровоградська митниця ДФС подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просила скасувати рішення суду та прийняти нову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем до митного оформлення надано документи на підставі яких неможливо достовірно стверджувати про правильність визначення митної вартості товару, Митниця не мала достатніх підстав для здійснення митного оформлення товару за митною вартістю заявленою позивачем, у зв`язку з чим Митницею застосовано резервний метод визначення митної вартості. Не погоджується відповідач і з висновками

суду першої інстанції про недотримання вимог щодо послідовності застосування методів визначення митної вартості товару. З цього приводу скаржник вказує на те, що з огляду на самостійне визначення декларантом митної вартості за резервним методом у Митниці були відсутні правові підстави для застосування методу визначення митної вартості за ціною договору. Також відповідач вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги посилання Митниці на те, що використання інформаційного ресурсу SCHWACKE передбачено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395, у зв`язку з чим суд дійшов неправомірного висновку про те, що використання інформації з інтернет джерела SCHWACKE прямо суперечить положенням ст..64 МК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду без змін з огляду на його законність і обґрунтованість.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 08.04.2019 р. позивачем придбано в Федеративній Республіці Німеччина у фірми "Автоконцепт ГмбХ" транспортний засіб - автомобіль марки Volkswagen модель Passat, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , бувший у використанні.

Вказана обставина підтверджується наявними в матеріалах справи копією договору купівлі-продажу вживаного автомобіля, складений мовою оригіналу (німецька), та його перекладом на українську мову, від 08.04.2019 р. та квитанцією про сплату коштів від 08.04.2019 р. мовою оригіналу та переклад на українську мову (а.с.15-18).

Вивезення придбаного автомобіля з території Європейського союзу здійснювалось на підставі митної декларації, складеної митними органами ФРН №MRN19DE14E4 (а.с.20-22, 23-25). Згідно вказаного документу митна вартість автомобіля становила 9800 Євро.

Перед здійсненням митного оформлення позивач, володіючи інформацією про те, що митними органами буде проводитись коригування митної вартості по каталогу Schwacke, з метою уникнення затримок при здійсненні митного оформлення, останній звернувся до експерта з проведення автотоварознавчої експертизи для отримання інформації про вартість ввезеного ним автомобіля з каталогу Schwacke.

Так, експертом позивачу був наданий витяг з каталогу Schwacke, в якому була зазначена вартість продажу ввезеного ним автомобіля - Volkswagen модель Passat, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , включаючи ПДВ, яка становить 11650 Євро (а.с.26-30).

12.04.2019 року придбаний позивачем автомобіль ввезено на територію України, що підтверджується Актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобі, ручної поклажі та багажу (а.с.62).

12.04.2019р. позивачем подано до відповідача митну декларацію №UA901010/2019/005417, якою було задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме: автомобіль марки Volkswagen модель Passat, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 (а.с.59).

У вказаній митній декларації позивачем самостійно визначено митну вартість товару за шостим методом (резервний), яка складає 11650 Євро - графа 46 митної декларації.

На підтвердження заявленої митної вартості автомобіля позивачем надано договір купівлі-продажу вживаного автомобіля від 08.04.2019 р., квитанцію про сплату коштів від 08.04.2019 р., а також інформація з електронного довідника Schwacke від 12.04.2019 р. на ТЗ Volkswagen моделі Passat, VIN код НОМЕР_1 , згідно якого вартість ТЗ з пробігом 197988 км становить - 11650,00 Євро.

В подальшому відповідачем, в рамках відпрацювання згенерованих АСАУР ФМК, по зазначеному транспортному засобу проведено порівняння рівня заявленої позивачем митної вартості з рівнями митної вартості автомобіля марки Volkswagen моделі Passat, з технічними характеристиками (робочий об`єм циліндрів двигуна 1968 см3, потужність двигуна 110 кВт), 2015 календарний рік випуску, 2015 модельного року випуску, з рівнями митної вартості ідентичних та подібних товарів митне оформлення яких вже здійснено, та виявлено, що заявлений рівень митної вартості товару нижчий, ніж вартості та їх рівні вищезгаданих товарів по митним оформленням проведеним митницями України в митному режимі "імпорт" в максимально наближені терміни до дати експорту товару в Україну.

Так відповідачем додатково було проведено перевірку транспортного засобу Volkswagen моделі Passat по інформаційному електронному довідника Schwacke, враховуючи VIN код НОМЕР_1, та встановлено, що відповідно до заявлених даних вартість транспортного засобу становить 13200,00 Євро.

З цих підстав відповідач, керуючись розділом 6 статті 53 Митного кодексу України, повідомив позивача, що той за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості транспортного засобу, наприклад: копію митної декларації країни відправлення; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством.

В ході проведення консультації декларантом було надано копію декларації країни відправлення - ФРН №MRN19DE14E4 від 10.04.2019 року з вартісними показниками.

Проте, як вказує відповідач, інших запропонованих додаткових документів позивачем (декларантом) не надано.

За результатами розгляду поданої позивачем митної декларації №UA901010/2019/005417 від 12.04.2019 р. та доданих до неї документів відповідач відмовив у митному оформленні товарів та прийняв рішення про коригування митної вартості від 16.04.2019 року п №UА901000/2019/000159/2, яким вартість автомобіля визначена у розмірі 13200 Євро на підставі ст. 64 МК України - за резервним методом (а.с.13-14).

В графі 33 вказаного рішення, як підставу коригування митної вартості зазначено, зокрема, наступне: "…надання декларантом інформації з електронного довідника Schwacke.net від 12.04.2019 року на ТЗ Volkswagen моделі Passat, VIN код НОМЕР_1 , згідно якого вартість ТЗ з пробігом 197988 км становить - 11650,00 EUR, що вище заявленої митної вартості; не надання декларантом всіх запропонованих додаткових документів, можливість надання яких передбачена ст. 53, 368 МКУ (висновок про вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством) які містили б відомості щодо вартості товару та які використовуються для цілей оподаткування товару, що переміщується громадянином через митний кордон України; інформацію з ПІК ЄАІС ДФС та електронного довідника Schwacke.net, що призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості заявленої декларантом; у відповідності до п.2 ч.2 ст.55 МКУ виникли обґрунтовані сумніви щодо достовірності відомостей про вартість товару, зазначену в МД, в зв`язку з чим метод визначення вартості за заявою декларанта, не може бути застосований.

Цінову інформацію про ідентичні та подібні товари в розумінні ст.59, 60 та з урахуванням положень ст.61 МКУ у максимально наближений до дати експорту товару в Україну термін як у митниці, так і у декларанта, не виявлено.

Для визначення митної вартості товару за МВВ згідно ст.62 та 63 МКУ необхідна інформація як у митниці, так і у декларанта, відсутня.

У відповідності до положень ст.54, 55 МКУ та враховуючи встановлену ст.57 МКУ послідовність застосування методів визначення митної вартості, митну вартість товару визначено згідно статті 64 МКУ резервним методом на рівні 13200,00 EUR за одиницю.

При визначені митної вартості використані відомості з МД від 25.01.2019 року №UA408010/2019/004804 (легковий автомобіль марки Volkswagen, модель Passat, бувший у використанні; торгова марка Volkswagen; МВВ6; митна вартість товару 13200,00 EUR; вага нетто 1505 кг; модельний рік виготовлення - 2015; робочий об`єм циліндрів дизельного двигуна 1968 см3, потужність двигуна 110 кВт…"

Не погодившись з рішенням Митниці про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду із позовом.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Так, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача про те, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Саме з таких повноважень Митниці виходив і суд першої інстанції, який, при цьому, вірно вказав на те, що такі повноваження митного органу мають реалізовуватися виключно на підставі та у спосіб, що передбачені Митним кодексом України.

Відповідно до ст..49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно із ч.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, орган доходів і зборів, відповідно до ч.5 ст.54 МК України має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст..53 МК України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) здійснювати коригування митної вартості товарів.

Згідно із ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Отже, вказаними нормами матеріального права визначено повноваження органу доходів і зборів щодо контролю за правильністю визначення митної вартості, а також порядок та спосіб реалізації таких повноважень. Так, орган доходів і зборів зобов`язаний перевіряти складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом. При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи, лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено випадки коли орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Так, відповідно до п.2 ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як свідчать встановлені обставини справи, фактично підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості стали висновки Митниці про те, що подані позивачем до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості, а також ненадання декларантом витребувані Митницею додаткові документи.

З приводу такої позиції Митниці суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що відповідач ні під час декларування спірного товару, ні під час судового розгляду справи не вказав на документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, і які подані позивачем як декларантом при митному оформленні транспортного засобу, в яких наявні розбіжності, ознаки підробки або не містять всіх відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за автомобіль.

При цьому суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що позивачем на підтвердження митної вартості автомобіля, з переліку документів, визначених ч.2 ст.53 МК України, разом з митною декларацією був поданий договір купівлі-продажу автомобіля від 08.04.2019 року №2019-123, який підтверджував вартість товару (9800 Євро) та містив реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (марка, модель, рік випуску, номер кузова та ін.).

На підтвердження фактично сплаченої вартості товару позивачем надано квитанцію про сплату коштів від 08.04.2019 р.

Позивачем у митній декларації, при вказаній ціні товару (транспортного засобу) самостійно було визначено митну вартість товару за шостим методом (резервний), яка складає 11650 Євро - графа 46 митної декларації (статистична вартість).

Вказана митна вартість була визначена відповідно до витягу з каталогу Schwacke, в якому була зазначена вартість продажу ввезеного ним автомобіля - Volkswagen модель Passat, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 (а.с.26-30).

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідачем не було доведено, що інформація з каталогу Schwacke, яка використовувалася позивачем при поданні митної декларації є не достовірною та не підлягає врахуванню при митному оформленні.

Отже суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надані позивачем документи дозволяли ідентифікувати поставлений товар, а також дозволяли обчислити та перевірити митну вартість, заявлену декларантом, а відповідачем, у свою чергу, не було доведено того, що вказані документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.

Погоджується суд апеляційної інстанції і з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем не дотримано вимог щодо послідовності застосування методів визначення митної вартості товару.

Згідно частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Відповідно до частини 2 коментованої статті основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною 3 статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що у разі якщо митна вартість не може бути визначена за методом вибраним декларантом (позивачем), в даному випадку за шостим (резервним) методом, то повинен застосовуватись основний метод. Натомість відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення розпочалося застосування черговості методів з другого (резервного), а не з першого.

При цьому суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що митною вартістю товару, який ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена за товар, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої статті 58 МКУ. В даному випадку фактично сплаченою ціною за товар (транспортний засіб) є 9800 Євро. Статистичною ціною, скоригованою декларантом на підставі даних з витягу каталогу Schwacke, та зазначеною в митній декларації №UA901010/2019/005417 від 12.04.2019 р., є 11650 Євро.

Заперечуючи вказані висновки суду першої інстанції відповідач вказує на те, що у Митниці були відсутні правові підстави щодо застосування визначення митної вартості за ціною договору, оскільки у відповідності до ч.2 ст.58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджено документально.

Так, дійсно, ч.2 ст.58 МК України визначено певні застереження щодо визначення митної вартості за ціною договору, але у спірному випадку наведених у вказаній нормі обставин не існувало. Як зазначено вище позивачем надавалися Митниці документи, які підтверджували фактичну сплачену вартість товару (договір, квитанція про сплату, декларація країни відправлення) і відносно вказаних документів Митницею будь-яких зауважень висловлено не було.

Посилання відповідача на те, що декларантом самостійно визначено митну вартість товару за резервним методом, також не можуть бути підставою для висновку про дотримання Митницею вимог щодо послідовного застосування методів визначення митної вартості товарів, оскільки вказані обставини не звільняють Митницю від обов`язку щодо дотримання вказаних правил застосування методів визначення митної вартості.

Крім цього, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що визначивши митну вартість за резервним методом, Митниця не обґрунтувала неможливість застосування попередніх методів визначення митної вартості, а саме за ціною договору щодо ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, хоча інформація про ідентичні та подібні товари у відповідача була наявна, у тому числі про ідентичні та подібні товари, розмитнення яких здійснено за ціною меншою, ніж заявлена позивачем (а.с.85-105, 118).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що здійснюючи коригування митної вартості автомобіля, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України.

В апеляційній скарзі відповідач також вказує на те, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про те, що використання інформації з інтернет джерела SCHWACKE прямо суперечить положенням ст..64 МК України.

З приводу таких аргументів відповідача слід зазначити те, що висновків щодо неможливості застосування інтернет джерела SCHWACKE судом першої інстанції зроблено не було. В контексті спірних відносин суд першої інстанції лише зазначив те, що відповідачем не було доведено того, що інформація з каталогу Schwacke, яка використовувалася позивачем при поданні митної декларації є не достовірною та не підлягає врахуванню при митному оформленні.

Таким чином, дослідивши встановлені обставини справи, аргументи відповідача, з якими останній пов`язує незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської Митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року по справі №340/1090/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у строки, які визначені ст.329 КАС України.

Повне судове рішення складено 02.10.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк