Справа № 826/5942/18
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5942/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Добрянська Я.І. Суддя-доповідач Шурко О.І
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Чаку Є.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСК ПРОФ" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.03.2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТСК Проф" звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві форми "Р" від 21.03.2018р. № про збільшення податкових зобов`язань з податку на прибуток на суму 1 076 340,0 грн., штрафними санкціями 235 104,0 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві форми "Р" від 21.03.2018р. № про збільшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 468 903,0 грн., штрафними санкціями 234452,0,0 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві форми "В4" від 21.03.2018р. № про встановлення суми завищення від`ємного значення податку на додану вартість 18 719,0 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, Відповідно до наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 10.01.2018р. № 306 проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ "ТСК Проф" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2017, валютного законодавства за період 01.01.2014 по 30.09.2017, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 23.01.2012 по 30.09.2017.

За результатом проведеної перевірки складено акт № 98/26-15-14-01-01/38040322 від 23.02.2018 "Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ТСК Проф" податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2017, валютного - за період 01.01.2014 по 30.09.2017, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 23.01.2012 по 30.09.2017. (а.с. 49-116, т. 1)

У висновках вищезазначеного акту зазначено, що перевіркою встановлено порушення позивачем:

- 44.1, п. 44.2 ст. 44, ст. 134, пп.134.1.1 п. 134.1 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток в загальному розмірі 1076340 грн. в т.ч. по періодам: за 2015 рік на суму 606132 грн. та за 2016 рік на суму 470208 грн.;

- п.п. 198.1, пп. 198.2, пп.198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 468903 грн. в т.ч. по періодам: за травень 2016 року на суму 198099 грн., за листопад 2016 року на суму 4114 грн., за грудень 2016 року на суму 140068 грн., за березень 2017 року на суму 23973 грн., за травень 2017 року на суму 9298 грн. та за липень 2017 року на суму 9669 грн.;

та завищено залишок від`ємного значення, який включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р. 21) всього в загальному розмірі 18719 грн. в т.ч. по періодам: за вересень 2017 року на суму 18719 грн.

Позивачем подано заперечення на вищезазначений акт.

Листом відповідача від 16.03.2018р. № 10949/10/26-15-14-01-01 "Про розгляд заперечення" позивача повідомлено про те, що висновки акта перевірки від 23.02.2018р. № 98/26-15-14-01-01/38040322 залишено без змін, а заперечення - без задоволення. Рішення про визначення грошових зобов`язань буде прийнято з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків 20.03.2018р. (а.с. 167-174, т. 1)

На підставі вищезазначеного акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 21.03.2018р.:

- № про збільшення податкових зобов`язань з податку на прибуток на суму 1 076 340,0 грн., штрафними санкціями 235 104,0 грн.;

- № про збільшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 468 903,0 грн., штрафними санкціями 234452,0,0 грн.;

- № про встановлення суми завищення від`ємного значення податку на додану вартість 18 719,0 грн.

Позивач вважаючи вищезазначені податкові повідомлення-рішення протиправними звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, зазначив, що господарські операції між позивачем та контрагентами фактично мали реальний характер, оформлені не лише документально, а й спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами, а тому висновки викладені відповідачем в акті перевірки є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, аргументуючи свою позицію наступним.

Як вбачається з акту перевірки, що ТОВ "ТСК Проф" мало взаємовідносини з ТОВ "Прогресо", ТОВ "Беллгуд-Агро", ТОВ "Компанія "Інтертрейд", ТОВ "Лідер Сігма Трейд", ТОВ "Бромлінг" ТОВ "Канремторг".

Так, 21.11.2016 між ТОВ "ТСК Проф" та ТОВ "Прогресо" укладено договір поставки на загальну суму 19 379,52 грн., з яких ПДВ: 3229,92 грн.

В підтвердження виконання умов договору позивачем надано рахунок-фактуру, видаткову накладну, податкову накладну, оборотно-сальдову відомість по рахунку, довіреність на отримання товарів.

Матеріали справи свідчать про те, що в подальшому придбані позивачем у ТОВ "Прогресо" товари були реалізовані ним ТОВ "Леруа Мерлен Україна".

В підтвердження виконання умов вищезазначеного договору позивачем надано договір поставки, видаткові накладні, податкові накладні, виписку по рахункам та лист-повідомлення.

Отже, позивачем в подальшому реалізовано придбані у ТОВ "Прогресо" товари з економічною вигодою.

Як вбачається з акту перевірки, відповідач вважає, що ТОВ "Прогресо" займається оформленням транзитних операцій з метою формування схемного кредиту на адресу контрагентів-покупців з метою ухилення останніх від оподаткування. Також, в акті зазначено, що останню податкову звітність з податку на додану вартість до органів ДФС TOB "ПРОГРЕСО" подано за жовтень 2016 року. Згідно відомостей АІС "Податковий блок" TOB "ПРОГРЕСО" з моменту державної реєстрації в рамках періоду, що перевіряється не здійснювало зовнішньоекономічну діяльність (імпорт/експорт). Інформація щодо наявності основних засобів відсутня, у зв`язку з тим, що TOB "ПРОГРЕСО" не подавало до органів ДФС декларацію на прибуток підприємств. Інформація щодо наявності працівників відсутня, у зв`язку з тим, що не подавало до органів ДФС податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (1ДФ).

З огляду на що, контролюючий орган приходить до висновку про відсутність у контрагента позивача необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності основних засобів та відсутності необхідної кількості найманих працівників, що в подальшому унеможливлює процес реалізації товарів/робіт/послуг.

Колегія суддів вважає доводи відповідача безпідставними, оскільки вищезазначені обставини не є беззаперечним доказом відсутності у контрагента позивача зазначеного товару, податковим органом не надано доказів перевірки зазначеного контрагента та дотримання ним податкового законодавства в частині декларування наявного товару.

Доводи податкового органу щодо відсутності реального характеру господарських операцій позивача та TOB "ПРОГРЕСО" ґрунтуються виключно на припущеннях, які в свою чергу базуються на узагальненій податковій інформації без дослідження первинних документів позивача.

Посилання відповідача на відомості з АІС "Податковий блок" та облікової картки суб`єкта фіктивного підприємництва про допит ОСОБА_1 , яка повідомила про непричетність до реєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності на підприємстві, суд вважає необґрунтованими оскільки неможливо встановити достовірність та допустимість інформації отриманої в результаті такого допиту і визнати її як належний доказ у справі з урахуванням принципів належності, достовірності, допустимості доказів встановлених статтями 73, 74, 75 Кодексу адміністративного судочинства України, так як, по-перше, така інформація не ґрунтується на безпосередньому дослідженні, а, по-друге, в матеріалах справи копія протоколу такого допиту відсутня.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 19.09.2018 у справі № 826/7227/16 (№К/9901/57008/18).

Посилання апелянта на вирок Солом`янського районного суду від 25.05.2018р. у справі № 760/290/18 відповідно до якого затверджено угоду про визнання винуватості від 29.12.2017 року, що укладена у кримінальному провадженні, що зареєстроване в ЄРДР 01.03.2016 року за № 0000035 між прокурором прокуратури Київської області Калюс О.В., якій надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_2 та визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.205 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, колегія суддів вважає такими, що не спростовують реальності господарської операції позивача з контрагентом, оскільки вказаним вироком визнано винним саме ОСОБА_2 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст.205 КК України, який став керівником лише з 13.12.2016р., що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а оспорювана операція укладена 21.11.2016.

Колегія суддів наголошує на тому, що сам факт порушення кримінального провадження чи наявність вироку щодо посадових осіб господарюючих суб`єктів не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентом. Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримувати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

У листопаді-грудні 2016 року між позивачем та ТОВ "Беллгуд- Агро" здійснено 14 поставок твердопливних брикетів "піні-кей" на загальну суму 1 050 683,58 грн.

В підтвердження виконання вищевказаних операцій позивачем надано рахунки на оплату, видаткові накладні, податкові накладні, виписки по рахункам, звіт про переміщення товарів, оборотно-сальдову відомість.

Надалі, придбані у ТОВ "Беллгуд-Агро" товари реалізовані позивачем ТОВ "Епіцентр-К" на підтвердження чого надано копії договору поставки, рахунків-фактур, видаткових накладних, податкових накладних, товарно-транспортних накладних, виписку по рахунку.

В акті перевірки зазначено, що ТОВ "Беллгуд-Агро" займається оформленням транзитних операцій з метою формування схемного кредиту на адресу контрагентів-покупців з метою ухилення останніх від оподаткування. Також, в акті зазначено, що згідно відомостей АІС "Податковий блок" TOB "Беллгуд-Агро" з моменту державної реєстрації в рамках періоду, що перевіряється не здійснювало зовнішньоекономічну діяльність (імпорт/експорт). Інформація щодо наявності основних засобів відсутня, у зв`язку з тим, що TOB "Беллгуд-Агро" не подавало до органів ДФС декларацію на прибуток підприємств. Інформація щодо наявності працівників відсутня, у зв`язку з тим, що не подавало до органів ДФС податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (1ДФ).

Колегія суддів зазначає, що неналежне декларування контрагентом позивача не свідчить про не здійснення господарської операції; податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця дотримання контрагентів позивача податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку.

Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених робіт, поставлених товарів, наданих послуг, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені контрагентом, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи. Проте, посадовими особами відповідача під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.

Таким чином, доводи відповідача стосовно не підтвердження господарських операцій між позивачем та TOB "Беллгуд-Агро" в частині неможливості встановити походження товару, відсутності матеріальних та трудових ресурсів спростовується первинними бухгалтерськими документами.

Посилання контролюючого органу на інформацію з АІС "Податковий блок" та облікової картки суб`єкта фіктивного підприємництва про проведення допиту не приймається судом до уваги, оскільки інформація з зазначених баз даних не є належним доказом, а протокол допиту безпосередньо судом не досліджувався. Крім того, сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень), в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Також 20.03.2016 між ТОВ "Компанія "Інтертрейд" та ТОВ "ТСК Проф" укладено договір поставки № 20/03/16 на поставку товарів "насос дренажний" на загальну суму 999 993,06 грн.

На підтвердження реальності господарської операції позивачем надано копії таких документів: договір поставки, рахунки-фактури, видаткові накладні, податкові накладні, банківські виписки по рахункам, звіти про переміщення товарів, оборотно-сальдову відомість, довіреність. Розрахунки проводились у безготівковій формі.

У подальшому, придбані у ТОВ "Компанія "Інтертрейд" товари реалізовані позивачем ТОВ "Епіцентр-К" на підтвердження чого надано копії договору поставки, видаткових накладних, податкових накладних, товарно-транспортних накладних, довіреності, виписку по рахунку.

У акті зазначено, що останню податкову звітність з податку на додану вартість до органів ДФС TOB "Компанія "Інтертрейд" подано за грудень 2016 року. Згідно відомостей АІС "Податковий блок" TOB "ПРОГРЕСО" з моменту державної реєстрації в рамках періоду, що перевіряється не здійснювало зовнішньоекономічну діяльність (імпорт/експорт). Інформація щодо наявності основних засобів відсутня, у зв`язку з тим, що TOB "Компанія "Інтертрейд" не подавало до органів ДФС декларацію на прибуток підприємств. Інформація щодо наявності працівників відсутня, у зв`язку з тим, що не подавало до органів ДФС податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (1ДФ).

З огляду на що, контролюючий орган приходить до висновку про відсутність у контрагента позивача необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності основних засобів та відсутності необхідної кількості найманих працівників, що в подальшому унеможливлює процес реалізації товарів/робіт/послуг.

Колегія суддів наголошує на тому, що акт перевірки не містить жодного зазначення щодо наявності недоліків в первинних бухгалтерських документах позивача, а тому вищезазначені висновки є необґрунтованими.

Матеріали справи підтверджують фактичність здійснення господарських операцій позивача з його контрагентом та правомірність відображення ним цих операцій у податковому обліку за вказані звітні періоди, а також спростовують висновки перевірки про заниження податкових зобов`язань з податку на прибуток.

Доводи податкового органу щодо безтоварності зазначеної операції з посиланням на відсутність відомостей щодо придбання зазначеного контрагентом, які зароблені на підставі податкових баз даних, суд вважає необґрунтованими, оскільки база даних податкового органу не є беззаперечним доказом відсутності зазначеного товару у контрагента позивача. Доказів перевірки контрагента позивача з цього питання податковим органом не надано.

Що стосужться ухвали Солом`янського районного суду м. Києві від 15.07.2016р. у справі № 1-кс/7650/9754/16, то колегія суддів зазначає, що така ухвала не є беззаперечним доказом фіктивності господарських операцій платника податку і може бути прийнято до уваги тільки в тому разі, якщо саме вироком дійсно встановлено безтоварність спірних господарських операцій.

Окрім того, акт перевірки не містить аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентом, податкової дисципліни у спірних правовідносинах, з урахуванням того, що приписами частини другої статті 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

29.03.2016 між ТОВ "ТСК Проф" та ТОВ "Лідер Сігма Трейд" укладено договір № 29/03/16 за умовами якого замовник доручає, а субпідрядник зобов`язується власними силами виконати відповідно до умов цього договору роботи на об`єкті будівництва: "Житлове будівництво по вулиці Кургузова, 1-а в м. Вишгороді Київської області. Громадська будівля багатофункціонального призначення - оздоблення приміщень".

Також, 01.04.2016р. між ТОВ "ТСК Проф" та ТОВ "Лідер Сігма Трейд" укладено договір № 01/04/16 за умовами якого замовник доручає, а субпідрядник зобов`язується власними силами виконати відповідно до умов цього договору роботи на об`єкті будівництва: "Дитячий дошкільний заклад на280 місць в забудові 20 мкр.житлового масиву Вигурівщина-Троєщина м. Києва (оздоблення фасаду)".

В підтвердження виконання вищевказаних операцій позивачем надано копії таких документів: договори, акти приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні, оборотно-сальдові відомості. Розрахунки між позивачем та контрагентом не проводились.

Надалі, виконані ТОВ "Лідер Сігма Трейд" будівельні роботи реалізовані позивачем як субпідрядником ПАТ "Домобудівельний комбінат № 4" як генпідряднику на підтвердження чого надано копії договорів, актів виконаних робіт, податкових накладних, виписку по рахунку.

Як вбачається з акту перевірки, відповідач вважає, що ТОВ "Лідер Сігма Трейд" займався оформленням транзитних операцій з метою формування схемного кредиту на адресу контрагентів-покупців з метою ухилення останніх від оподаткування. Також, в акті зазначено, що останню податкову звітність з податку на додану вартість до органів ДФС ТОВ "Лідер Сігма Трейд" подано за травень 2016 року. Згідно відомостей АІС "Податковий блок" ТОВ "Лідер Сігма Трейд" з моменту державної реєстрації в рамках періоду, що перевіряється не здійснювало зовнішньоекономічну діяльність (імпорт/експорт). Інформація щодо наявності основних засобів відсутня, у зв`язку з тим, що ТОВ "Лідер Сігма Трейд" не подавало до органів ДФС декларацію на прибуток підприємств. Інформація щодо наявності працівників відсутня, у зв`язку з тим, що не подавало до органів ДФС податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (1ДФ).

З огляду на що, контролюючий орган приходить до висновку про відсутність у контрагента позивача необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності основних засобів та відсутності необхідної кількості найманих працівників, що в подальшому унеможливлює процес реалізації товарів/робіт/послуг.

Колегія суддів зазначає, що посилання контролюючого органу про відсутність у нього інформації про наявності у контрагента позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди, а не виконання контрагентом податкових обов`язків має створювати наслідки виключно для такого суб`єкта господарювання в силу індивідуалізації відповідальності.

Крім того, при вирішенні податкових спорів суд виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки.

У зв`язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту. Разом з тим, у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Юридична відповідальність має індивідуальний характер, тому позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

Крім того, порушення контрагентом позивача вимог законодавства про порядок здійснення господарської діяльності не може бути підставою для висновку щодо безтоварності відповідних господарських операцій, належним чином підтверджених.

Посилання контролюючого органу в обґрунтування безтоварності на кримінальне провадження внесене до ЄДРСР № 0000009 від 30.01.2015р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст.121 КК України про що зазначено в ухвалі Богунського районного суду міста Житомира від 10.03.2017р. у справі № 295/2648/17, колегія суддів вважає такими, що є необґрунтованими, з огляду на те, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

19.09.2016 між ТОВ "Бромелінг" та позимвачем укладено договір поставки № 19-09-16 на загальну суму 139 221,50 грн. За поставлені товари позивач розраховувався поетапно.

В підтвердження виконання умов договору позивачем надано копії таких документів: договору, рахунки-фактури, видаткові накладні, податкові накладні, виписки по рахунку.

В подальшому придбані позивачем у ТОВ "Бромелінг" товари були реалізовані ним ТОВ "Леруа Мерлен Україна". В підтвердження реальності господарської операції позивачем надано договір поставки, видаткові накладні, податкові накладні, виписку по рахункам та лист-повідомлення.

Як вбачається з акту перевірки, відповідач вважає, що ТОВ "Прогресо" займається оформленням транзитних операцій з метою формування схемного кредиту на адресу контрагентів-покупців з метою ухилення останніх від оподаткування. В акті перевірки зазначено, що ТОВ "Бромелінг" займався оформленням транзитних операцій з метою формування схемного кредиту на адресу контрагентів-покупців з метою ухилення останніх від оподаткування. Також, в акті зазначено, що останню податкову звітність з податку на додану вартість до органів ДФС ТОВ "Бромелінг" подано за жовтень 2016 року. Згідно відомостей АІС "Податковий блок" ТОВ "Бромелінг" з моменту державної реєстрації в рамках періоду, що перевіряється не здійснювало зовнішньоекономічну діяльність (імпорт/експорт). Інформація щодо наявності основних засобів відсутня, у зв`язку з тим, що ТОВ "Бромелінг" не подавало до органів ДФС декларацію на прибуток підприємств. Інформація щодо наявності працівників відсутня, у зв`язку з тим, що не подавало до органів ДФС податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (1ДФ).

З огляду на що, контролюючий орган приходить до висновку про відсутність у контрагента позивача необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності основних засобів та відсутності необхідної кількості найманих працівників, що в подальшому унеможливлює процес реалізації товарів/робіт/послуг.

Колегія суддів звертає увагу на те, що межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, платника податку на прибуток, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюється на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Законом не встановлено обмежень по включенню до складу податкового кредиту сум ПДВ з підстав викладених відповідачем, за умови, що такий продавець зареєстрований платником податку на додану вартість, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, та за наявності фактичного здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг).

Окрім того, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

Посилання контролюючого органу в обґрунтування безтоварності на кримінальне провадження внесене до ЄДРСР № 0000104 від 17.11.2017р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України про що зазначено в ухвалі Печерського районного суду м.Києва від 01.12.2017р. у справі № 757/72189/17-к, також не приймаються до уваги.

12.12.2015 між ТОВ "Канремторг" та позивачем укладено договір поставки № К-121215.

В підтвердження виконання умов договору позивачем надано копії таких документів: договору, специфікації, рахунку-фактури, видаткові накладні, податкові накладні, картку рахунку:631, оборотно-сальдову відомість, платіжні доручення.

В подальшому придбані позивачем у ТОВ "Канремторг" товари були реалізовані ним ТОВ "Епіцентр-К" на підтвердження чого позивачем надано договір поставки, видаткову накладну, податкову накладну, виписку по рахункам та довіреність. (а.с. 160-166, т. 4)

В акті перевірки зазначено про відсутність у ТОВ "Канремторг" необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності основних засобів та відсутності необхідної кількості найманих працівників, що в подальшому унеможливлює процес реалізації товарів/робіт/послуг.

Колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Такий підхід узгоджується також з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.

Також не приймається до уваги посилання відповідача на ухвалу Печерського районного суду в м. Києві від 29 березня 2016 року №757/14274/16-к, якою досудовим розслідуванням встановлено, що у період з 2014 року по 2016 рік невстановленими особами, з метою прикриття незаконної діяльності, зареєстрували на ім`я підставних осіб, зокрема ТОВ "Канремторг", за наслідками чого накладено арешт на кошти, які знаходяться на рахунку ТОВ "Канремторг", з огляду на те, що в матеріалах справи наявна ухвала Печерського районного суму м. Києві від 29 квітня 2016 року у справі №757/18120/16-к, якою знято арешт з рахунків ТОВ "Канремторг", оскільки посадові особи товариства не є підозрюваними чи обвинуваченими у даному кримінальному провадженні. Крім того, зазначена ухвала не впливає реальність господарських операцій, оскільки не має преюдиційного значення.

Колегія суддів також зауважує, що всі вищезазначені контрагенти позивача станом на момент укладення спірних податкових операцій були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку таких контрагентів не визнавались.

Здійснення господарської діяльності контрагентами не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов`язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. На період господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентом, останній був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платником податку на додану вартість.

Відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагентів позивача об`єктивної неможливості здійснення господарської діяльності з надання послуг, адже у комерційній діяльності виконання послуг не завжди вимагає наявності власних основних засобів, значної кількості персоналу, оскільки наявна можливість укладення договорів оренди, найму тощо.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв`язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання доходу, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на включення понесених витрат до складу валових витрат та формування податкового кредиту. Разом з тим, у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем документи є належними доказами виконання контрагентом умов договорів, оскільки, враховуючи вимоги ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Надані позивачем первинні бухгалтерські документи, відповідають вимогам ст.9 вищенаведеного Закону.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, що факт отримання позивачем товару (послуг), оплати його вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивача. Твердження контролюючого органу про відсутність факту реальності господарських операцій позивача з контрагентами були спростовані наявними доказами в матеріалах справи, зважаючи на те, що первинні документи, складені позивачем та його контрагентами у ході господарських операцій, відповідають вимогами чинного законодавства, необхідним для надання їм юридичної сили та доказовості, а отже і підтверджують суму задекларованого позивачем податку, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування на податок на додану вартість.

Відповідно до норм підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, "витрати" - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником), а "господарська діяльність" - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Об`єкт оподаткування податком на прибуток визначений у статті 134 ПК України як прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

В силу приписів абзацу 1 пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Тобто, наведені правові норми ПК України дозволяють платнику податку формувати витрати у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

В свою чергу за визначенням, наведеним у підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, "податковий кредит" - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту "а" пункту 198.1, пунктів 198.2, 198.3 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у пункту 201.1 статті 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності суд приходить до висновку, що ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: відсутність зв`язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність реальних поставок), відсутність податкової правосуб`єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає й те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Колегією суддів досліджено первинні документи, які згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку та встановлено, що останні містять відомості, які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентом, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування своїх податкових зобов`язань.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до позивача санкцій контролюючим органом.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Чаку Є.В.