Справа № 260/794/19
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань забезпечення адміністративного позову

02 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9153/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Глушка І.В., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 260/794/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 про визнання неправомірними і скасування рішень та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Восьмого апеляційного адміністративного суду знаходиться справа за апеляційними скаргами Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області та ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року у справі № 260/794/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 про визнання неправомірними і скасування рішень та зобов`язання вчинити дії.

27.09.2019 на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, котру головуючому судді передано 30.09.2019, в якій позивач просить на час розгляду справи № 260/794/19 застосувати такі заходи забезпечення позову:

встановити заборону проведення державної реєстрації та перереєстрації права власності та інших реєстраційних дій щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03 : 002: 0108 площею 0,1045 га, розташованої на території Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області (за межами населеного пункту) органам та особам, до компетенції яких віднесено такі дії, зокрема - Міністерству юстиції України () та його територіальним органам, суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, органам нотаріату, Центрам надання адміністративних послуг;

накласти арешт та встановити заборону відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0108 площею 0,1045 га, розташованої на території Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області (за межами населеного пункту) переданої у власність ОСОБА_2 рішенням ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області № 1587 - сг від 23.07.2019;

встановити ОСОБА_2 та будь - яким іншим особам заборону проведення будівельних та будь - яких інших робіт на території земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0108 площею 0,1045 га, розташованої на території Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області (за межами населеного пункту).

Заява обґрунтована тим, що станом на момент подання цієї заяви позивачу відомо про затвердження ОСОБА_2 технічної документації на земельну ділянку і присвоєння їй кадастрового номера :03:002:0108 , та прийняття рішення відповідачем про передачу цієї ділянки у власність ОСОБА_2 , згідно наказу № 1587 - сг від 23.07.2019. Вказує, що відповідачем в апеляційній скарзі вказано про проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на вказану ділянку, проте доказів цього не надано. Відтак вважає, що вказані обставини є реальним існуючим ризиком (п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України) неможливості в майбутньому поновити права ОСОБА_1 на успішне проходження адміністративної процедури приватизації землі без вжиття заходів забезпечення позову у зв`язку з набуттям права власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_2 .

Згідно частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись із заявою про забезпечення позову та матеріалами справи, колегія суддів приходить висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, з огляду на наступне.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави забезпечення позову, а також види забезпечення позову в адміністративному процесі.

Можливі ситуації, коли зволікання з вирішенням адміністративної справи може завдати непоправної шкоди позивачеві. У зв`язку з цим у адміністративному процесуальному законодавстві існує інститут забезпечення позову, що дає можливість суду до прийняття рішення у справі вжити заходів щодо забезпечення позовних вимог, зокрема, якщо внаслідок невжиття цих заходів захист прав особи стане утрудненим або неможливим.

Відповідно до ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язки відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

З цього приводу свої роз`яснення надав Пленум Вищого адміністративного суду України у Постанові № 2 від 06.03.2008 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ». Згідно ч. 2 п. 17 цієї Постанови в ухвалі про забезпечення позову суд, при розгляді клопотання про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з передбачених ст. 150 КАС України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти; врахувати пов`язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову, а також запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Так позивач просить забезпечити позов згаданим вище шляхом, оскільки вважає, що наявний реальний існуючий ризик неможливості в майбутньому поновити його права на успішне проходження адміністративної процедури приватизації землі, а відновлення попереднього становища потребуватиме значних зусиль, часу, витрат, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0108 може бути надана ОСОБА_2 у приватну власність.

Разом з цим колегія суддів вважає, що відсутні підстави для забезпечення позову з огляду на наступне.

Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області в апеляційній скарзі зазначило, що ними 11.07.2019 прийнято наказ № 1587 - сг «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки» та передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку за кадастровим номером :03:002:0108 площею 0,1045 га та було рекомендовано оформити право власності на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Копію наказу № 1587 - сг долучено до апеляційної скарги та знаходиться в матеріалах справи.

Крім цього апелянтом до апеляційної скарги долучено витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 177053483 від 10.08.2019) з якого слідує, що земельна ділянка орієнтованою площею 0,1045 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для індивідуального садівництва, що розташована за межами населеного пункту на території Лазещинської селищної ради Рахівського району Закарпатської області за кадастровим номером : 03 : 002:0108 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 Право власності зареєстроване приватним нотаріусом в Ужгородському районному нотаріальному окрузі Форкош М.М. від 07.08.2019 № 32769765 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У відповідності до ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 у відповідності до вимог Земельного кодексу України реалізував та зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку, колегія суддів вважає безпідставними вимоги позивача щодо забезпечення позову шляхом встановлення заборони проведення державної реєстрації права власності та інших реєстраційних дій щодо земельної ділянки, оскільки така реєстрація вже відбулася і така підстава забезпечення позову, як невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, є неактуальною.

Щодо забезпечення позову шляхом встановлення заборони проведення перереєстрації права власності та інших реєстраційних дій щодо земельної ділянки, накладення арешту та встановлення заборони відчуження земельної ділянки, встановлення ОСОБА_2 та будь - яким іншим особам заборони проведення будівельних та будь - яких інших робіт на території земельної ділянки то колегія суддів вважає, що таке можна розцінювати, як втручання у право власності та безпосередньо не відноситься до предмету позову, оскільки позивач оскаржує саме дії та рішення суб`єкта владних повноважень в порядку адміністративного судочинства.

Крім цього колегія суддів зазначає, що в разі забезпечення позову буде мати місце порушення прав ОСОБА_2 на володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою, котра належить останньому на праві приватної власності.

Зважаючи на викладене вище, суд констатує, що підстави для забезпечення позову відсутні.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 260/794/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 про визнання неправомірними і скасування рішень та зобов`язання вчинити дії - відмовити

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.М. Кузьмич

судді І.В. Глушко

Р.М. Шавель