Справа № 1340/5884/18
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/6223/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року, ухвалене суддею Кухар Н.А. у м. Рівне о 11 год. 48 хв. у справі № 1340/5884/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову начальника Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» про оголошення догани № 428 від 03.11.2018 року.

У обґрунтування вимог адміністративного позову позивач зазначає, що з червня 2017 року утримується під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань №19». 24.10.2018 року в камері, у якій утримується позивач проведено вибірковий обшук, однак заборонених предметів не виявлено. Позивач стверджує, що виявлений відповідачем мобільний телефон не його, а акт огляду та протокол вилучення 24.10.2018 року не складались. З цими документами, як зазначив позивач, ознайомився 02.11.2018 року. Позивач вважає ці документи сфальсифікованими, а факти встановлені у них такими, що не відповідають дійсності. З цих підстав позивач вважає постанову відповідача про оголошення догани протиправною та такою, яка підлягає скасуванню.

Позивач зазначив, що відповідач порушив його право на свободу та особисту недоторканість та вважає, що захист порушеного права можливий шляхом скасування постанови начальника Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» про оголошення догани № 428 від 03.11.2018 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове, яким адміністративний позов задовольнити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про відмову в задоволенні позову. Таку позицію відповідач пояснює тим, що при проведенні вибіркового обшуку 24.10.2018 року заборонених речей не виявлено, а обшук проведено лише начальником СПС ВСВПР Олексюком А.І. без участі майора внутрішньої служби - Пукіша В.Г. та капітана внутрішньої служби - Перуна В.Р. як це зазначено в акті огляду 24.10.2018 року. Крім того, позивач вказав, що на вимогу суду відповідач не надав відеозапис з камер спостереження з метою підтвердити чи спростувати той факт, що вибірковий обшук проведено лише начальником СПС ВСВПР Олексюком А.І. без участі інших осіб. Відповідач не надав затверджений графік позапланового обшуку камери № 82, а також доказів того, що вилучений мобільний телефон передано на зберігання у касу установи для подальшого оприбуткування в дохід держави. Ці обставини, на думку позивача, дають підстави вважати, що обшук проведено формально, а заборонені предмети насправді не вилучено.

Тому позивач вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити його адміністративний позов.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, які належним чином повідомлені про судове засідання, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в порядку передбаченому ч. 4 ст. 229 КАС України, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 з червня 2017 року утримується під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)».

24.10.2018 року начальник відділення СПС ВСВПР Олексюк А.І. , старший оперуповноважений - капітан Перун В.Г. та старший інспектором відділу режиму та охорони - майор Пукіш В.Г. провели вибірковий обшук (огляд) згідно з затвердженим графіком (позаплановий) камери № 82, в якій перебуває ОСОБА_1 з метою виявлення заборонених для використання ув`язненим (засудженим) речей, предметів, приготувань до вчинення злочинів та виявили і вилучили мобільний телефон марки «Іphonе», модель А1429, білого кольору, imei відсутній, про що склали акт.

24.10.2018 року начальник відділення СПС ВСВПР Олексюк А.І . склав протокол вилучення № 2/108, у якому зафіксував, що під час проведення обшуку (огляду) ув`язненого ОСОБА_1 виявив та вилучив мобільний телефон марки «Іphonе», модель А1429, білого кольору, imei відсутній.

24.10.2018 року начальник відділення СПС ВСВПР Олексюк А.І. подав рапорт у якому вказав, що 24.10.2018 року від час проведення вибіркового обшуку у камері № 82, де утримається ув`язнений ОСОБА_1 , виявив та вилучив мобільний телефон марки «Іphonе», модель А1429, білого кольору, imei відсутній.

02.11.2018 року на ім`я начальника Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» позивач надав письмові пояснення у яких вказав, що під час вибіркового обшуку, який проведений 24.10.2018 року у камері, де перебуває ув`язнений, нічого не виявлено та протокол вилучення не складався.

03.11.2018 року оперуповноважений оперативного відділу Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» старший лейтенант внутрішньої служби Грабовський П.О. розглянув матеріали по факту виявлення та вилучення 24.10.2018 року в ув`язненого ОСОБА_1 мобільного телефону марки «Іphonе», модель А1429, білого кольору, imei відсутній, та склав висновок у якому зазначив, що вказані факти підтвердились. Рекомендовано ув`язненого ОСОБА_1 за порушення режиму утримання притягнути до дисциплінарної відповідальності.

03.11.2018 року начальник Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» Кутовий В.А. виніс постанову № 428 про оголошення догани ОСОБА_1 .

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач довів належними засобами доказування факт наявності та вилучення у позивача заборонених для ув`язнених речей.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Частиною 3 статті 7 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30 червня 1993 року № 3352-ХІІ (далі - Закон № 3352-ХІІ) передбачено, що особи, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, підлягають обшуку, медичному огляду, дактилоскопуванню і фотографуванню; їх ознайомлюють з правами, обов`язками та вимогами режиму. Їм забороняється мати при собі гроші та цінні речі, а також предмети, не дозволені для зберігання в місцях попереднього ув`язнення. Гроші та цінні речі, одержані шляхом обману під час перебування в місцях попереднього ув`язнення або джерело одержання яких не встановлено, передаються в доход держави за мотивованою постановою начальника установи для попереднього ув`язнення, санкціонованою прокурором, копія якої приєднується до особової справи особи, яка тримається під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону № 3352-ХІІ до осіб, взятих під варту, які порушують вимоги режиму, адміністрація місця попереднього ув`язнення може застосовувати такі заходи стягнення:

попередження або догану;

позачергове залучення до прибирання приміщення.

Наказом Міністерства юстиції України від 18 березня 2013 року № 460/5 (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - Правила).

Підпунктом 4.5 пункту 4 розділу IV Правил визначено перелік продуктів харчування, предметів першої необхідності, інших речей та предметів, які забороняється передавати ув`язненим і засудженим, а також користуватися та зберігати при собі, куди входять радіоелектронні засоби, призначені для передавання чи приймання радіосигналів (радіостанції, комунікатори, мобільні телефони та зарядні пристрої до них, SIM-картки, скетч-картки поповнення рахунку мобільного зв`язку, пейджери, роутери тощо), друкарські машинки, розмножувальні прилади та гарнітура до них.

Відповідно до підпунктів 5.1 - 5.3 пункту 5 розділу IV Правил огляди й обшуки приміщень та території СІЗО, а також особистий обшук ув`язнених і засуджених та огляд їх особистих речей проводяться в порядку, установленому законодавством.

Особистий обшук може бути повним і неповним. Повному обшуку підлягають ув`язнені і засуджені під час прийому до СІЗО, перед відправкою за його межі, при поміщенні до карцеру, а також при надходженні інформації про те, що ці особи мають предмети або речовини, заборонені до зберігання і використання. В останньому випадку обшук проводиться за розпорядженням начальника СІЗО або його заступника, за їх відсутності - чергового помічника.

Неповний обшук проводиться у разі виведення ув`язнених і засуджених з камер та поміщення до них.

Огляд речей ув`язнених і засуджених проводиться в їх присутності під час прийому до СІЗО, перед відправкою за його межі, при переведенні в іншу камеру, стаціонар медичної частини або поміщенні в карцер. У всіх інших випадках огляд речей ув`язнених і засуджених проводиться в присутності ув`язненого або засудженого, який чергує по камері.

Отже, згідно з цими правилами обшук осіб, які уже утримуються в слідчому ізоляторі можливий при надходженні інформації про те, що ці особи мають предмети або речовини, заборонені до зберігання і використання. В такому випадку проводиться повний обшук. При цьому такий обшук, згідно з частиною 5.2 Правил можливий за розпорядженням начальника СІЗО або його заступника, за їх відсутності - чергового помічника.

Відповідно до підпункту 6.4 пункту 6 розділу IV Правил вилучені в ув`язнених або засуджених гроші та цінні речі і предмети, отримані шляхом обману під час тримання у СІЗО або власник яких не встановлений, передаються в дохід держави згідно з постановою начальника СІЗО про передачу заборонених для зберігання речей та предметів у дохід держави за формою згідно з додатком 8 до цих Правил, санкціонованою прокурором.

А підпунктом 6.5 пункту 6 розділу IV Правил визначено, що за фактом вилучення в ув`язнених заборонених речей та предметів за рішенням адміністрації СІЗО у десятиденний строк проводиться службове розслідування.

Підпунктом 6.4 пункту 6 розділу VIII передбачено, що про стягнення начальником СІЗО виносяться постанова про накладення дисциплінарного стягнення (додаток 23).

Про виявлене порушення вимог режиму посадовою особою СІЗО складається вмотивований рапорт, який подається на розгляд адміністрації СІЗО. Облік таких рапортів здійснюється у журналі обліку рапортів про порушення ув`язненими і засудженими встановленого режиму тримання (додаток 24), що зберігається у черговій частині СІЗО.

Відповідно до пунктів 6.5 та 6.6 цього пункту при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка ув`язненого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення щодо суті проступку. Заходи стягнення мають відповідати тяжкості і характеру провини. Не допускається застосування стягнень, що навмисно завдають особам, яких тримають під вартою, фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Стягнення може бути накладено у строк, що не перевищує десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилась перевірка, то з дня її завершення, але не пізніше ніж через шість місяців з дня вчинення проступку. Накладене стягнення виконується негайно або не пізніше одного місяця з дня його винесення.

Стягнення у вигляді попередження, догани, позачергового залучення до прибирання приміщення накладається за постановою про накладення дисциплінарного стягнення.

Провівши аналіз наведених норм та фактичних обставин справи, апеляційний суд встановив наступне.

Згідно з актом обшуку (огляду), відповідач провів вибірковий обшук, згідно з затвердженим графіком (позаплановий). При цьому в акті не вказано, який вид обшуку проводиться плановий чи позаплановий.

Відповідач не обґрунтував цю обставину і не надав затверджений графік проведення обшуків, у випадку, якщо це плановий обшук та не навів причин і підстав проведення позапланового обшуку.

Під час обшуку (огляду) виявлено мобільний телефон марки «Іphonе», модель А1429, білого кольору, imei відсутній. Акт склали та підписали: начальник відділення СПС ВСВПР Олексюк А.І . , старший оперуповноважений - капітан Перун В.Г. та старший інспектором відділу режиму та охорони - майор Пукіш В.Г.

Натомість в протоколі вилучення заборонених предметів № 2/108 від 24.10.2018 року зазначено, що він складений в присутності начальника відділення СПС ВСВПР Олексюка А.І. , інших посадових (службових) осіб при вилученні не було. При цьому в протоколі вилучення в графі «у присутності» є відмітка «нікого не було», підпис Олексюка А.І. та дата «02.11.2018 року». Аналогічно і в графі «зауваження понятих» є відмітка «нікого не було», підпис Олексюка А.І. та дата «02.11.2018 року».

В протоколі вилучення є пояснення ОСОБА_1 , який зазначив, що 24.10.2018 року начальник відділення СПС ВСВПР Олексюк А.І . провів огляд, однак заборонених предметів не виявив. Дата надання пояснень 02.11.2018 року.

Аналогічного змісту письмові пояснення надані ОСОБА_1 02.11.2018 року на ім`я начальника Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№ 19)».

Отже, на думку апеляційного суду, має місце суперечність у складених документах щодо фактичних обставин справи, а саме дати проведення обшуку та вилучення заборонених предметів, оскільки посадові особи, які були присутні при виявленні, не були присутні при вилученні заборонених предметів у ОСОБА_1 .

Крім того, відповідач не надав постанову начальника СІЗО про передачу заборонених для зберігання речей та предметів вилучених в ув`язненого у дохід держави за формою, згідно з додатком 8 до цих Правил, санкціонованою прокурором.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак відповідач не довів того, що є встановлені Правилами підстави для притягнення позивача до відповідальності за порушення режиму тримання ув`язнених.

Відтак, апеляційний суд вважає, що відповідач безпідставно застосував до позивача захід стягнення у вигляді оголошення догани, за порушення правил тримання ув`язнених.

Суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, надто формально віднісся до дослідження фактичних обставин справи та дослідив їх неповно, що призвело до неправильного висновку у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги позивача є суттєвими та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, а тому рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд звертає увагу на наступні обставини.

Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Відповідно до частини 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частини 1 та 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За наведених обставин судові витрати позивача, а саме судовий збір за подання позовної заяви, сплачений на підставі квитанції № 92 від 22.12.2018 року в сумі 704,80 грн. та за подання апеляційної скарги, сплачений на підставі квитанції № 0.0. від 27.06.2019 року в сумі 1152,60 грн. необхідно відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» в сумі 1857,40 грн.

Керуючись ч.4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року в справі № 1340/5884/18 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» про оголошення догани № 428 від 03.11.2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» судовий збір в сумі 1857 (тисяча вісімсот п`ятдесят сім) гривень 40 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повний текст постанови складено 30.09.2019 року