Справа № 160/4809/19
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2019 року Справа № 160/4809/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСидоренко Д.В.
за участі секретаря судового засіданняКручини Ю.Д.
представників відповідача Єгорова А.Є., Крят В.В., Ваховської Г.О.
Ухвалою суду від 30.05.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого засідання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адмініративного суду від 03.09.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.09.2019 р.
02.09.2019 р. представником позивача надано до суду клопотання про розгляд справи без участі представника.
В судовому засіданні представники відповідача підтримали свою правову позицію в повному обсязі та просили у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши пояснення представників відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Відповідно до розділу 4 акта, перевіркою встановлено порушення ДП "Конструкторське бюро "Південне" імені М.К. Янгеля":
- п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, з урахуванням положень п.п.14.1.13 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 12604019 грн., у тому числі за 2015 рік на 9340680 грн., за 2016 рік на 832846 грн. (з урахуванням завищення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток 1 квартал 2016 року - 779749 грн., за 2017 рік на 2430493 грн.
Не погоджуючись із отриманим податковим повідомленням-рішенням, ДП "Конструкторське бюро "Південне" імені М.К. Янгеля" подало до ДФС України скаргу від 26.02.2019 року за вих.№ 7/1016.
Позивач вважає податкове повідомлення-рішення протиправним, прийнятими з порушенням чинного законодавства, тому звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Податковий кодекс України (далі - Податковий кодекс України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України безоплатно надані товари, роботи, послуги:
а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;
б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості;
в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (стаття 135 Податкового кодексу України).
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі по тексту - Наказ № 88).
Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).
Згідно з пунктом 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Сама по собі наявність первинних документів (актів надання послуг та податкових накладних) не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій, а також не доведення факту дійсного руху активів та товару між учасниками відповідних операцій.
З цього приводу також звертається увага, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є суб`єктом, який зменшує суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету на суму податкового кредиту. Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.
Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ "Технополіс" укладено договір поставки ліцензій програмного забезпечення № 205/14 від 24.12.2014 р., предметом якого є надання ліцензії (обновлення ліцензії) на програмне забезпечення MSC (надалі ліцензії ПО), які надають користувачу невиключне, безстрокове право на встановлення та використання примірників програмного забезпечення для внутрішніх операцій оброблення даних.
ТОВ "Технополіс", одночасно з передачею ліцензій ПО надає позивачу документи, що стосуються такої передачі: акт приймання-передачі, податкові накладні, ліцензійні документи, технічну та іншу документацію, що стосується ліцензій.
У Додатку № 1 до вказаного договору сторонами затверджено специфікацію, якою визначено найменування продукції, що надається: "обновлення ліцензії на програмне забезпечення MSC" у кількості 1, за ціною 3 298 110,00 грн., "ліцензія ПО MSC" у кількості 1, за ціною 20 240,00 грн. Всього 3 982 020,00 грн., в т.ч. ПДВ З 982 020,00 грн.
Товарність операцій за вказаним договором підтверджується актом здачі- приймання від 10.03.2015р., ліцензійним договором, додатком до нього.
При цьому, у вказаному акті здачі-приймання сторонами визначено вид наданих послуг, їх вартість та суму ПДВ, яка узгоджується з сумою, вказаною у специфікації.
Між позивачем та Асоціацією ПМТЗ "Комплект" укладено договір підряду № 134 від 24.20.2014р., предметом якого є виконання будівельних робіт: ремонт конферанс залу та допоміжних приміщень у пансіонаті "Лісний" Державного підприємства "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К. Янгеля", розташованого в селі Орлівщина, Новомосковського району, Дніпропетровської області.
На підтвердження виконання вказаного договору позивачем було надано наступні докази: договірну ціну; локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1; підсумкову відомість ресурсів; детальний розрахунок вартості комплекту декорування вікон; загальновиробничі витрати на будівництво; техніко-економічне обґрунтування; акт приймання-здачі об`єкту в експлуатацію від 30.01.2015р.; перелік видів та об`ємів виконаних робіт; довідку про вартість виконаних будівельних робіт та затрат за січень 2015р.; акт приймання виконаних будівельних робіт за січень 2015р.; підсумкову відомість ресурсів; детальний розрахунок вартості комплекту декорування вікон (штор); довідку коректування вартості виконаних будівельних робіт та затрат за жовтень 2015р.; акт приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2015р.; актом приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2015р.; проводку за січень 2015р.; рахунок на оплату № 15 від 27.01.2015р.; податкову накладну від 28.01.2015р.; рахунок на оплату № 32 від 12.02.2015р.; податкову накладну від 31.01.2015р.
Між позивачем та Асоціацією ПМТЗ "Комплект" укладено договір підряду № 136 від 09.10.2014р., предметом якого є виконання будівельних робіт: поточний ремонт зовнішніх мереж теплотраси та благоустрію КОП пансіонату "Лісний", який розташований у селі Орлівщина, Новомосковського району Дніпропетровської області.
На підтвердження виконання вказаного договору позивачем було надано наступні докази: договірну ціну; локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1; підсумкову відомість ресурсів; загальновиробничі витрати на будівництво; техніко-економічне обґрунтування; дефектний акт; акт приймання - здачі об`єкту в експлуатацію від 30.01.2015р.; перелік видів та об`ємів виконаних робіт; довідку вартості виконаних будівельних робіт та витрат за січень 2015р.; акт приймання виконаних будівельних робіт за січень 2015р.; об`єкто - поточним ремонтом зовнішніх мереж та благоустрою; розрахунок загальновиробничих витрат до акту КБ-2в; рахунок на оплату № 18 від 11.02.2015р.; рахунок на оплату № 33 від 18.02.2015р.; податкову накладну від 31.01.2015р.
Між позивачем та ТОВ "ЕГ "Континент" укладено договір підряду № 286-17 від 03.05.2017р., предметом якого є благоустрій території між будинком КОП та набережною пр-та Лісний, розташованого у селі Орлівщини, Новомосковського району, Дніпропетровської області.
На підтвердження виконання вказаного договору позивачем було надано наступні докази: договірну ціну; план-графік виконання робіт (додаток № 2 до договору); пояснювальну записку; розрахунок №№ 1-4 прямих затрат та загальновиробничих затрат; локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 на благоустрій території; підсумкову відомість ресурсів до локального кошторису № 2-1-1 благоустрій території; розрахунок загальновиробничих затрат до локального кошторису № 2-1-1; техніко-економічне обґрунтування; додаткову угоду № 1 до договору від 24.07.2017р.; план - графік виконання робіт; договірну ціну; розрахунок № 1-4 прямих затрат та загальновиробничих розходів; локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1; підсумкову відомість ресурсів до локального кошторису № 2-1-1; локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-2; підсумкову відомість ресурсів до локального кошторису № 2-1-2; розрахунок загальновиробничих затрат до локального кошторису № 2-1-2; локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-3; підсумкову відомість ресурсів до локального кошторису № 2-1-3; розрахунок загальновиробничих затрат до локального кошторису № 2-1-3; локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-4; підсумкову відомість ресурсів до локального кошторису № 2-1-4; розрахунок загальновиробничих витрат до локальної системи № 2-1-4; акт № 134 приймання-здачі об`єкта до експлуатації від 27.10.2017р.; акт № 1 демонтажних робіт; акт № 1 затрат матеріалів на виконання опалубки; акт приймання виконаних будівельних робіт за 05.12.2017р.; підсумкову відомість ресурсів; загальновиробничі затрати на будівництво; довідку про вартість виконаних будівельних робіт та затрат за 05.12.2017р.; акт № 6 приймання виконаних будівельних робіт за 29.12.2017р.; підсумкову відомість ресурсів; загальновиробничі затрати на будівництво; довідку про вартість виконаних робіт та затрат за 29.12.2017р.; акт № 146 приймання-здачі об`єкта в експлуатацію від 27.12.2017р.; податкову накладну від 08.08.2017р.; платіжне доручення № 954 від 08.08.2017р.
Між позивачем та дочірнім підприємством "Захист і автоматизація об`єктів НДІРВ" укладено договір № 03/15 на виконання дослідно-конструкторської роботи від 08.05.2015р., предметом якого є розробка, виготовлення та поставка приймача GPS та суміщеної КПА для КА "Січ-2-1", шифр "Січ-2-1".
На підтвердження виконання вказаного договору позивачем було надано наступні докази: календарний план робіт на 2015-2017 роки; відомість виконання робіт на 2015 - 2017 роки; протокол погодження ціни на науково-технічну продукцію; графік платежів; перелік співвиконавців; структуру договірної ціни науково-технічної продукції; розшифровку витрат на науково- технічну продукцію за статтями; витрати сторонніх організацій та підприємств; пояснювальну записку до структури договірної ціни на НТП; структурою договірної ціни створення дослідницького стенду; розшифровку витрат на створення дослідницького стенду за статтями; пояснювальну записку до структури договірної ціни на дослідний стенд; техніко-економічне обґрунтування; додаткову угоду № 1 від 19.11.2015р. до договору; календарний план робіт на 2015 - 2017 роки; відомість виконання робіт на 2015 - 2017 роки; розшифровку витрат на науково-технічну продукцію за статтями; акт здачі - приймання науково-технічної продукції від 15.12.2015р. № 1; відомості про створену науково - технічну продукцію; висновок харківського ПГЗ-ДКАУ щодо виконання ДКР "Січ-2-1"; ліцензію ДКА.
Між позивачем та дочірнім ТОВ "МГП "Спецавтоматика" укладено контракт № 77/2014 на виконання науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт від 01.12.2014р., предметом якого є розробка РКД системи відеонагляду наземного комплексу по темі "АКРК".
На підтвердження виконання вищевказаних договорів позивачем було надано наступні докази: календарний план по контракту; протокол № 1 погодження ціни на 01.12.2014р.; структуру ціни науково-технічної продукції; розшифровку витрат на науково-технічну продукцію; пояснювальну записку до структури ціни НТП; техніко-економічне обґрунтування; додаткову угоду № 1 від 21.08.2015р.; додаткову угоду № 2 від 01.12.2015р.; технічний акт № 1; акт здачі-приймання науково-технічної продукції від 15.01.2016р.
Між позивачем та дочірнім ТОВ "Авіа Техконтакт" укладено договір поставки № 556-17 від 11.08.2017р., предметом якого є оплата вуглецевого волокнистого матеріалу УРАЛ ТР 3/2-15 марки А.
На підтвердження виконання вказаного договору позивачем було надано наступні докази: специфікацію № 1; техніко-економічне обґрунтування; додаткову угоду № 1 від 02.10.2017р. до договору; рахунок на оплату № 134 від 28.08.2017р.; техніко-економічне обґрунтування; прибутковий ордер № 23; видаткову накладну № 122 від 26.10.2017р.; товарно-транспортну накладну № 95 від 26.10.2017р.; платіжне доручення № 2414 від 15.09.2017р.; відомості про вантаж.
Між позивачем та дочірнім ТОВ "Авіа Техконтакт" укладено договір поставки № 608-17 від 30.08.2017р., предметом якого є оплата стрічки Герлен УТ-3- 13 та плівки НПА-ТС.
На підтвердження виконання вказаного договору позивачем було надано наступні докази: специфікацію № 1; техніко-економічне обґрунтування; паспорт № 682; додаткову угоду № 1 від 31.10.2017р.; рахунок на оплату № 144 від 11.09.2017р.; прибутковий ордер № 112; видаткову накладну № 127 від 06.11.2017р.; податкову накладну від 26.09.2017р.; платіжне доручення № 2775 від 26.09.2017р.; прибутковий ордер № 112; рахунок на оплату № 144 від 11.09.2017р.
Між позивачем та дочірнім ТОВ "Авіа Техконтакт" укладено договір поставки № 072017-3 від 17.07.2017р., предметом якого є придбання клею плівкового ВК-ЗА.
На підтвердження виконання вказаного договору позивачем було надано наступні докази: специфікацію; технічне завданням на закупівлю товару; техніко-економічним обґрунтуванням укладення договору; рахунок на оплату № 125 від 08.08.2017р.; прибутковий ордер № 90; видаткову накладну № 104 від 14.09.2017р.; паспорт на плівку марки ВК-3; платіжне доручення № 2776 від 26.09.2017р.
Між позивачем та ТОВ "Авіа Техконтакт" укладено договір поставки № 200417-2 від 20.04.2017р., предметом якого є купівля вуглецевого волокнистого матеріалу УРАЛ Тр 3/2-15 марки А.
На підтвердження виконання вказаного договору позивачем було надано наступні докази: специфікацію; техніко-економічне обґрунтування укладення договору; заявку на пошук постачальників товарів; додаткову угоду № 1 від 25.08.2017р. до договору; рахунок на оплату № 85 від 18.05.2017р.; накладну № 92 від 25.07.2017р.; накладну № 95 від 28.08.2017р.; прибутковий ордер № 80; сертифікат якості.
Між позивачем та ПП "Сфера" наявні договірні відносини, на підтвердження виконання вказаного договору позивачем було надано наступні докази: видаткову накладну № РНк-967022 від 19.02.2015р.; товарно-транспортну накладну № РНк-967022 від 19.02.2015р.; видаткову накладну № РНк-967021 від 19.02.2015р.; товарно-транспортну накладну № РНк-967021 від 19.02.2015р.; видаткову накладну № РНк-967020 від 19.02.2015р.; товарно-транспортну накладну № РНк-967020 від 19.02.2015р.; видаткову накладну № РНк-967861 від 19.02.2015р.; товарно-транспортну накладну № РНк-967861 від 19.02.2015р.; податкову накладну № 200 від 19.02.2015р.; податкову накладну № 201 від 19.02.2015р.; податкову накладну № 202 від 19.02.2015р.; податкову накладну № 203 від 19.02.2015р.; журнал - ордер.
Між позивачем та ПП "АвтоЛюкс-2000" укладено договір поставки N2 426 від 13.11.2012р., предметом якого є придбання автозапчастин та матеріалів.
На підтвердження виконання вказаного договору позивачем було надано наступні докази: техніко-економічне обґрунтування; доповнення до техніко-економічного обгрунтування; додаткову угоду № 1 від 09.07.2013р.; додаткову угоду № 2 від 10.12.2013р.; додаткову угоду № 3 від 01.12.2014р.; додаткову угоду № 4 від 10.09.2015р.; додаткову угоду № 5 від 25.10.2016р.; додаткову угоду № 6 від 27.12.2016р.; додаткову угоду № 7 від 24.07.2017р.; додаткову угоду № 8 від 26.12.2018р.; специфікації; рахунок № Счт-011799 від 02.04.2015р.; прибутковий ордер № 34; видаткову накладну № РНк-058290 від 16.04.2015р.; ТТН від 16.04.2015р.; рахунок № Счт-010920 від 14.01.2015р.; прибутковий ордер № 20; ТТН від 21.01.2015р.; відомості про вантаж; рахунок № Счт-011355 від 19.02.2015р.; прибутковий ордер № 89; видаткову накладну № РНк-057881 від 25.02.2015р.; ТТН від 25.02.2015р.; прибутковий ордер № 87; рахунок № Счт-011357 від 19.02.2015р.; рахунок № Счт-011110 від 29.01.2015р.; прибутковий ордер № 49; видаткову накладну № РНк-057670 від 04.02.2015р.; рахунок № Счт-011540 від 11.03.2015р.; прибутковий ордер № 128; видаткову накладну №РНк-058069 від 20.03.2015р.; ТТН від 20.03.2015р.; рахунок № Счт-011861 від 08.04.2015р.; прибутковий ордер № 156; видаткову накладну № РНк-058302 від 17.04.2015р.; ТТН від 17.04.2015р.; рахунок № Счт-011715 від 25.03.2015р.; прибутковий ордер № 3; видаткову накладну № РНк-058153 від 31.03.2015р.; ТТН від 31.03.2015р.; рахунок № Счт-011976 від 21.04.2015р.; прибутковий ордер № 185; видаткову накладну № РНк-058453 від 06.05.2015р.; ТТН від 06.05.2015р.; прибутковий ордер № 188; видаткову накладну № Рнк-058452 від 06.05.2015р.; проводки; ТТН від 27.01.2015р.; рахунок № Счт-011050 від 23.01.2015р.; платіжне доручення № 25 від 25.01.2015р.; податкову накладну від 28.01.2015р.; прибутковий ордер № 12; видаткову накладну № Рнк-057600 від 27.01.2015р.; рахунок №Счт-011623 від 17.03.2015р.; видаткову накладну № РНк-0582223 від 09.04.2015р.; прибутковий ордер № 16; рахунок № Счт-011705 від 24.03.2015р.; видаткову накладну № РНк-058222 від 09.04.2015р.; прибутковий ордер № 15; рахунок № Счт-011370 від 20.02.2015р.; видаткову накладну № РНк-057919 від 03.03.2015р.; ТТН від 03.03.2015р.; ТТН від 09.04.2015р.; ТТН від 09.04.2015р.; прибутковий ордер № 147; звіти про використання коштів, виданих на відрядження або звіт; прибутковий ордер № 62; податкову накладну від 13.01.2015р.; податкову накладну від 20.01.2015р.; податкову накладну від 26.01.2015р.; податкову накладну від 30.01.2015р.; податкову накладну від 23.02.2015р.; податкову накладну від 27.02.2015р.; податкову накладну від 12.03.2015р.; податкову накладну від 25.03.2015р.; податкову накладну від 27.03.2015р.; податкову накладну від 09.04.2015р.; податкову накладну від 15.04.2015р.; податкову накладну від 24.04.2015р.
Між позивачем та ТОВ "Тепло Енерго Комплект Україна" укладено договір поставки № 878-14 від 24.10.2014р., предметом якого є придбання засобів вимірювальної техніки.
На підтвердження виконання вказаного договору позивачем було надано наступні докази: специфікації; техніко-економічні обґрунтування; додаткову угоду № 1 від 05.02.2015р.; рахунок-фактуру № СФ-000434 від 22.07.2015р.; видаткову накладну № РН-0001084 від 22.09.2015р.; прибутковий ордер № 48; додаткову угоду № 2 від 06.08.2015р.
Між позивачем та ТОВ "Елікс" укладено договір № 1063-14 від 25.12.2014р., предметом якого є придбання кондуктора для свердлення та вклеювання закладних елементів в панель встановлювану, згідно з кресленням 09-59-5441-000, кондуктор для свердлення та вклеювання закладних елементів в торцевих поверхнях панелей, згідно з кресленням 09-59-5443-000 та кондуктор для свердлення та вклеювання закладних елементів на панелі, згідно з кресленням 09-59-5444-00 в кількості та по ціні відповідно до Специфікацій №11.2,3.
На підтвердження виконання вказаного договору позивачем було надано наступні докази: специфікації; техніко-економічні обґрунтування; технічний акт; акт здачі - приймання засобів технологічного оснащення від 10.02.2015р.; рахунок - фактуру № ЕЛ0000943 від 26.12.2014р.; видаткову накладну № ЕЛ00000019 від 10.02.2015р.; сертифікати якості; податкову накладну від 10.02.2015р.; ТТН від 10.02.2015р.
Між позивачем та ТОВ "Енергосберегатель" укладено договір № 174-15 від 06.03.2015р., предметом якого є виконання монтажних робіт по перепідключенню вузлів розрахунку КБ "Південне" та ГП "ПО ЮМЗ ім.. А.М. Макарова".
На підтвердження виконання вказаного договору позивачем було надано наступні докази: договірну ціну; локальну смету на будівельні роботи; техніко-економічне обґрунтування; додаткову угоду № 1 від 26.05.2015р.; акт виконання робіт № 40 від 23.06.2015р.; акт приймання виконаних будівельних робіт; податкову накладну від 30.06.2015р.
Між позивачем та ТОВ "Фобург" наявні договірні відносини, товарність операцій за якими підтверджується наступними доказами: прибутковим ордером № 50; звітами про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт; наказом від 11.03.2016р. на оформлення командировки; прибутковим ордером № 18.
Також, вказані правовідносини досліджувались Дніпропетровським окружним адміністративним судом у рішенні від 22 квітня 2019 у справі № 160/2352/19, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року.
Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ "ГАСКАН" відбувались господарські операції з постачання товару - прутки зі сплаву ніобію Нб5В2МЦ-М ТУ 48-4-318-74, на підставі договору поставки № 533-15 від 10.06.2015 р., за яким постачальник ТОВ "ГАСКАН" зобов`язується поставити продукцію, згідно зі специфікацією, яка містить номенклатуру, кількість та ціну продукції.
Виконання договірних зобов`язань з постачання продукції на загальну суму 718320,00 грн. (ПДВ 119720,00 грн.), що підтверджено податковими накладними № 603 № 604 від 06.07.2015 р., актом здачі-прийому товару від 06.07.2015 р.
Досліджені судом первинні документи, які згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку, зокрема такі як договори, видаткові та податкові накладні, товарно - транспортні накладні, банківські виписки, прибуткові касові ордери, акти приймання-передачі, та встановлено реальне здійснення господарських операцій, зокрема від контрагентів отримано товар, продукцію та роботи.
Вказані документи містять відомості, які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентами.
Таким чином, вказані первинні документи бухгалтерського та податкового обліку підтверджують реальність та здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами-постачальниками ТОВ "ФІРМА "ТЕХНОПОЛІС", Асоціація ПМТЗ "КОМПЛЕКТ", Дочірнє підприємство "ЗАХИСТ І АВТОМАТИЗАЦІЯ ОБЄКТІВ НДІРВ", ПП "СФЕРА", ТОВ "ЕЛІКС", ПП "АВТО ЛЮКС-2000", ТОВ "ЕНЕРГОСБЕРЕГАТЕЛЬ", ТОВ "ТЕПЛО ЕНЕРГО КОМПЛЕКТ Україна", ТОВ "АВІА ТЕХКОНТАКТ", ТОВ "ФОБУРГ", ТОВ "МГП "СПЕЦАВТОМАТИКА", ТОВ "ЕКСПЕРТА ГРУПА "КОНТИНЕНТ", ТОВ "ГАСКАН" у перевіряємий період.
В матеріалах справи відсутні докази того, що під час перевірки контролюючий орган встановив обставини, які б свідчили про умисел позивача на укладення договору з контрагентом (та їх умислу) без наміру створити наслідки, які передбачені договором.
Навпаки, документально доведено виконання зобов`язань щодо отримання та оплати товару.
Відповідно до частини першої та другої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.
Суд звертає увагу на те, що на момент здійснення правовідносин підприємства, контрагенти позивача ТОВ "ФІРМА "ТЕХНОПОЛІС", Асоціація ПМТЗ "КОМПЛЕКТ", Дочірнє підприємство "ЗАХИСТ І АВТОМАТИЗАЦІЯ ОБЄКТІВ НДІРВ", ПП "СФЕРА", ТОВ "ЕЛІКС", ПП "АВТО ЛЮКС-2000", ТОВ "ЕНЕРГОСБЕРЕГАТЕЛЬ", ТОВ "ТЕПЛО ЕНЕРГО КОМПЛЕКТ Україна", ТОВ "АВІА ТЕХКОНТАКТ", ТОВ "ФОБУРГ", ТОВ "МГП "СПЕЦАВТОМАТИКА", ТОВ "ЕКСПЕРТА ГРУПА "КОНТИНЕНТ", ТОВ "ГАСКАН" були зареєстровані як юридичні особи, були платниками податку на додану вартість, що відповідачем не спростовано.
За положеннями частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
У вказаному вироку, на який посилається відповідач, зафіксовано об`єктивну сторону складу злочину, яка полягає у конвертації безготівкових коштів. Жодних інших обставин, які б свідчили про неможливість здійснення господарських операцій саме з позивачем, у вироку не встановлено.
Суд зазначає, що сам факт наявності вироків, ухвалених на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 813/1766/17, від 05 червня 2018 року у справі № 2а-1570/6063/12.
Окрім того, такий вирок не береться судом до уваги, оскільки наведені у ньому обставини не були предметом дослідження у даній справі, а також з огляду на те, що зазначений вирок не утримує в собі жодних обставин, що підтверджували б факт безтоварності спірних господарських операцій ДП "Конструкторське бюро "Південне" імені М.К. Янгеля" із контрагентом ТОВ "Гаскан".
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 826/1571/16 та від 05 червня 2018 року у справі № 805/649/15-а, де була надана оцінка подібним правовідносинам.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 2а-1484/12/1370 вказано, що вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.
Суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 816/809/17.
Суд зазначає, що контролюючим органом всупереч вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів поставки, укладених з позивачем, як не було надано і доказів про наявність встановлених судами фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними.
Також суд не бере до уваги і посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Крім того, у частині першій статті 23 КПК закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.
Частиною четвертою статті 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Таким чином, протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.
Суд зазначає, що факт відкриття кримінального провадження та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такого кримінального провадження, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.
Тому, матеріали досудового розслідування за кримінальними провадженнями щодо фіктивного підприємництва Товариства, його створення та створення інших підприємств з метою прикриття незаконної діяльності, яка полягала у незаконному відшкодуванні податку на додану вартість з Державного бюджету України не можуть бути враховані як доказ фіктивності Товариства.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі № 822/787/18.
Суд зазначає, що відсутність у контрагента позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, відсутність за юридичною адресою на момент звірки не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 року № К/9901/873/18.
Відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постановах від 30.01.2018 року у справі № 2а/1770/3360/12, від 19.06.2018 року у справі № 826/7704/16.
Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною четвертою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Суд вказує на те, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також враховуючи умови укладених договорів та специфіку придбаних товарів у контрагентів, суд робить висновок, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності свідчать про факт вчинення господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки з урахуванням закріпленої в ст. 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларований позивачем податковий кредит за господарськими операціями з придбання товарів та послуг у ТОВ "ФІРМА "ТЕХНОПОЛІС", Асоціація ПМТЗ "КОМПЛЕКТ", Дочірнє підприємство "ЗАХИСТ І АВТОМАТИЗАЦІЯ ОБЄКТІВ НДІРВ", ПП "СФЕРА", ТОВ "ЕЛІКС", ПП "АВТО ЛЮКС-2000", ТОВ "ЕНЕРГОСБЕРЕГАТЕЛЬ", ТОВ "ТЕПЛО ЕНЕРГО КОМПЛЕКТ Україна", ТОВ "АВІА ТЕХКОНТАКТ", ТОВ "ФОБУРГ", ТОВ "МГП "СПЕЦАВТОМАТИКА", ТОВ "ЕКСПЕРТА ГРУПА "КОНТИНЕНТ", ТОВ "ГАСКАН" сформовано безпідставно за господарськими операціями, які в реальності не виконувались.
Суд звертає увагу на те, що неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. На сьогоднішній день, при вирішенні спорів з податковими органами можуть бути застосовані три основні рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Інтерсплав" проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес АД" проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03).
Рішення Європейського суду з прав людини у податкових спорах не дозволяють поставити публічний інтерес (наповнення бюджету) вище приватного (свобода господарської діяльності та захист права власності). За інших обставин платник податку не має нести відповідальність за порушення законодавства своїми контрагентами.

Так, в пункті 7.1 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес СепортСентре проти Болгарії", пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес СепортСентре) це не мало б.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" висловлено позицію, відповідно до якої суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У справі "Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства" (рішення від 25 листопада 1999 року) Європейський суд з прав людини вказав, що однією з вимог, яка випливає зі словосполучення "встановлений законом", є передбачуваність. Норму не можна вважати "законом", якщо вона не сформульована достатньо чітко, що дає особі можливість керуватися цією нормою у своїх діях. З іншого боку, хоча визначеність у законі надзвичайно бажана, забезпечення її може призвести до надмірної ригідності, тоді як закон ніколи не повинен відставати від обставин, що змінюються. Ступінь чіткості, яку мають забезпечувати формулювання національних законів і яка в жодному випадку не може охопити всі непередбачувані обставини, значною мірою залежить від змісту певного документа, сфери, на яку поширюється закон, а також від кількості та статусу тих, кому він адресований.

З наведеного вбачається, що особа, діючи у відповідності до встановленої законодавством України поведінки у рамках певних обставин, очікує досягнення певного результату та прогнозує конкретні ситуації у правовідносинах з контролюючим органом.

А саме, при сплаті податку на додану вартість особа має розраховувати на використання податкового кредиту в порядку, визначеному податковим законодавством.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Наявні у матеріалах справи документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Згідно із частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій та прийнятих рішень. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, тому враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно із частиною 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду у розмірі 19210,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням №3566 від 17.05.2019 року.

Отже, судовий збір у сумі 19210,00 грн. підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі - Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Керуючись статтями 243-247 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 18.02.2019 року №.

Стягнути на користь Державного підприємства "Конструкторське бюро "Південне" імені М.К. Янгеля" (; 49008, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Криворізька, будинок 3) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 19210,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (; 04119, Київська обл., місто Київ, вул.Дегтярівська, буд.11Г).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 02.10.2019 року.

Суддя Д.В. Сидоренко