Справа № 823/185/16
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року

Київ

справа №823/185/16

адміністративне провадження №К/9901/10460/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Єресько Л.О., Солокова В.М.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної екологічної інспекції України на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року (головуючий суддя Мишенко В. В., судді: Бабич А. М., Гарань С. М. ) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2016 року (головуючий суддя Василенко Я. М., судді: Кузьменко В. В., Шурко О. І.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України, третя особа - Державна екологічна інспекція в Черкаській області про стягнення середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою до Державної екологічної інспекції України, в якій просив стягнути середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі (посаді) за період з 26 грудня 2014 року до моменту фактичного поновлення 10 березня 2015 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 липня 2014 року поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника Державної екологічної інспекції в Черкаській області з 31 грудня 2011 року. Однак 10 березня 2015 року наказом Державної екологічної інспекції України від 10 березня 2015 року № 57-О ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області з 31 грудня 2011 року. У зв`язку з вищезазначеним позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2016 року позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час затримки у поновленні на роботі за період з 26 грудня 2014 року до 10 березня 2015 року у розмірі 8183,50 грн.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що затримка виконання рішення про поновлення позивача на роботі допущена з вини відповідача, тому відповідач повинен сплатити на користь позивача середньомісячний заробіток за час затримку у поновленні на роботі за період 26 грудня 2014 року по 10 березня 2015 року.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі скаржник вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли неправильного висновку, визначивши Держекоінспекцію України як таку, що має виплатити позивачеві середньомісячний заробіток за час затримки у поновленні на роботі. На думку скаржника, виплатити позивачеві середньомісячний заробіток за час затримки у поновленні на роботі має Державна екологічна інспекція у Черкаській області, оскільки позивач поновлений на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області.

Скаржник не заявляв клопотання про розгляд справи за його участі.

Позиція інших учасників справи.

Від позивача до суду надійшли заперечення на відзив на касаційну скаргу, в якому позивач просить відмовити у задоволенні касаційної Державної екологічної інспекції України, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Від інших учасників справи не надходило клопотань про розгляд справи за їх участі.

Рух касаційної скарги.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державної екологічної інспекції України на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2016 року.

15 грудня 2017 року припинено процесуальну діяльність Вищого адміністративного суду України, у зв`язку із початком роботи Верховного Суду.

На виконання пп. 4 п. 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України в редакції з 15 грудня 2017 року, дану касаційну скаргу разом з матеріалами адміністративної справи передані на розгляд Касаційному адміністративному суду у складі Верховного Суду.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, касаційне провадження №К/9901/10460/18 (адміністративна справа № 823/185/16) визначено колегію суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду для розгляду даної касаційної скарги у наступному складі: судді - доповідача - Білоуса О. В., суддів: Желтобрюх І. Л., Стрелець Т. Г.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року № 546/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Білоуса О. В.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад суду: судді - доповідача Загороднюка А. Г., суддів: Єресько Л. О., Соколова В. М.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 25 вересня 2019 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 липня 2014 року в адміністративній справі №2а/2370/333/12 апеляційну скарга ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 29 березня 2012 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства екології та природних ресурсів України, Державної екологічної інспекції України про визнання наказу та дій незаконними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково; визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №721-О від 30 грудня 2011 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Державної екологічної інспекції в Черкаській області. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника Державної екологічної інспекції в Черкаської області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області з 31 грудня 2011 року. В іншій частині позову відмовлено.

Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2012 року в адміністративній справі №2а/2370/333/12 набрала законної сили 07 серпня 2012 року.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року в адміністративній справі №823/1406/13-а задоволено позов. Стягнуто з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час затримки у поновленні на роботі у сумі 48283,56 грн та середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 26187,69 грн.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2014 року в адміністративній справі №823/2237/14 позов задоволено. Стягнуто з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі з 20 вересня 2013 року по 06 серпня 2014 року включно у сумі 37808,47 грн.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року в адміністративній справі №823/3697/14 позов задоволено. Стягнуто з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час затримки у поновленні на роботі за період з 07 серпня 2014 року по 25 грудня 2014 року у розмірі 16367,00 грн.

10 березня 2015 року згідно з наказом Державної екологічної інспекції України від 10 березня 2015 року № 57-О ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області з 31 грудня 2011 року.

11 березня 2015 року наказом Державної екологічної інспекції України № 22-О «Про поновлення на посаді» наказано вважати ОСОБА_1 поновленим на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області з 31 грудня 2011 року та приступити до виконання обов`язків на посаді з 11 березня 2015 року.

Станом на 11 березня 2015 року Державна екологічна інспекція України виконала судове рішення у справі №2а/2370/333/12 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Державної екологічної інспекції в Черкаській області.

02 грудня 2015 року позивач звернувся із заявою до Державної екологічної інспекції у Черкаській області, в якій просив виплатити йому середньомісячний заробіток за час затримки в поновленні на роботі за період з 26 грудня 2014 року по момент фактичного поновлення 10 березня 2015 року.

Листом від 07 грудня 2015 року №10-40/3684 Державна екологічна інспекція у Черкаській області повідомила про неможливість виконання вимог, вказаних у заяві від 02 грудня 2015 року, у зв`язку відсутністю рішення винесеного органом, який розглядає трудовий спір згідно статті 236 КАС України.

Не погоджуючись з неповним розрахунком за час вимушеного прогулу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Релевантні джерела права й акти їх застосування (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Стаття 255 КАС України передбачала, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України встановлено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Відповідно до частини другої статті 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно з статтею 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини сьомої статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 236 КЗпП України встановлено обов`язок власника, а у сфері публічно-правових правовідносинах - суб`єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника та не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

Позиція Верховного Суду.

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

З дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його виконання. Рішення суду апеляційної інстанції у справі №2а/2370/333/12 повинне було бути виконане відповідачем 07 серпня 2012 року.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

10 березня 2015 року Державна екологічна інспекція України виконала судове рішення у справі №2а/2370/333/12 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області. Наказом Державної екологічної інспекції України від 10 березня 2015 року № 57-О ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області з 31 грудня 2011 року.

Слід відмітити, що відповідно до пункту 9 Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів № 429 від 01 листопада 2011 року, Держекоінспекцію очолює начальник, який призначається на посаду за погодженням з Міністром екології та природних ресурсів та головою місцевої державної адміністрації та звільняється з посади Головою Держекоінспекції України за погодженням з Міністром екології та природних ресурсів.

Таким чином, винесення наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Черкаської області - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області в силу вказаного Положення є обов`язком голови Державної екологічної інспекції України.

Частиною першою статті 94 КЗпП України, так і частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)», за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя.

Згідно з статтею 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частині 2 статті 233 КЗпП України.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

У п.2.1 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другій статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду з якими не обмежується будь яким-строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині 2 статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Аналіз наведеного дає підстави зробити висновок, що середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

У той же час затримка роботодавцем рішення про поновлення на роботі прирівнюється до вимушеного прогулу.

З огляду на зазначене, Верховний Суд приходить до висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП України на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність у Державної екологічної інспекції України вини у затримці виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі.

Однак, колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли неправильного висновку, визначивши Державну екологічну інспекцію України як таку, що має виплатити позивачеві середньомісячний заробіток за час затримки у поновленні на роботі.

Верховний Суд зазначає, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає стягненню саме з Державної екологічної інспекції у Черкаській області, оскільки виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду покладається на установу, в якій особа працювала перед звільненням, а нарахування заробітної плати у даному випадку здійснюється установою до штатного розпису якої віднесено посаду, на яку рішенням суду поновлено працівника.

Разом з тим, Державна екологічна інспекція в Черкаській області у даній справі виступає, як третя особа. Судами не було залучено до справи Державну екологічну інспекцію в Черкаській області в якості відповідача, оскільки саме в цьому органі працював позивач.

Суд зазначає, що період вимушеного прогулу в розумінні статті 236 КЗпП України і сума, визначена судами до стягнення на користь позивача, не є предметом касаційного оскарження.

Верховний Суд на стадії касаційного оскарження позбавлений права залучати до участі у справі відповідачів, а отже, справа підлягає направленню до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Судові витрати.

З огляду на те, що Верховним Судом не змінено судові рішення в частині остаточного їхнього висновку по суті позовних вимог, тому розподіл судових витрат за розгляд касаційної скарги, не здійснюється.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної екологічної інспекції України задовольнити частково.

2. Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2016 року скасувати та направити справу на новий розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: А.Г. Загороднюк

Судді Л.О. Єресько

В.М. Соколов