Справа № 260/476/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8504/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

суддя(і) у І інстанції Гебеш С.А.,

час ухвалення рішення 15 год., 24 хв.,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення 19 липня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

визнати відмову Виноградівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі - ОУ ПФУ) у призначенні йому пенсії у вигляді виписки з протоколу № 127 від 24 жовтня 2018 року - неправомірною;

зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, період роботи у ВАТ «Берегівське лісопильно-столярне підприємство» з 15 лютого 1993 року по 03 січня 1997 року;

зобов`язати ОУ ПФУ зарахувати позивачу до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком період роботи у ЗАТ «Берегнафта - сервіс» із 03 січня 1997 року по 20 жовтня 1999 року;

зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 20 вересня 2018 року.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року задоволено заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - ГУ ПФУ) та замінено відповідача ОУ ПФУ на його правонаступника ГУ ПФУ.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі № 260/476/19 позов було задоволено частково. Визнано протиправною відмову ОУ ПФУ у призначенні пенсії ОСОБА_1 у вигляді виписки з протоколу № 127 від 24 жовтня 2018 року. Зобов`язано ГУ ПФУ зарахувати позивачу до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, період роботи у ВАТ «Берегівське лісопильно-столярне підприємство» з 15 лютого 1993 року по 03 січня 1997 року. Окрім того, зобов`язано ГУ ПФУ повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 20 вересня 2018 року з урахуванням мотивів, викладених у судовому рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведено існування будь-яких об`єктивних та законних підстав для того, щоб відмовляти позивачу в призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Тому позовні вимоги підлягають задоволенню у частині визнання протиправною відмови ОУ ПФУ у призначенні пенсії позивачу у вигляді виписки з протоколу № 127 від 24 жовтня 2018 року та зобов`язанні ГУ ПФУ зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, період роботи у ВАТ «Берегівське лісопильно-столярне підприємство» з 15 лютого 1993 року по 03 січня 1997 року.

Разом з тим, у задоволенні вимоги позивача щодо зобов`язання ОУ ПФУ призначити йому пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 20 вересня 2018 року відмовлено, оскільки це питання відноситься до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України.

У апеляційній скарзі ГУ ПФУ просить рішення суду першої інстанції у справі скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскільки трудова книжка позивача заповнена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, то підстав для зарахування спірного період до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, у немає.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ГУ ДФС підтримала вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 20 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ОУ ПФУ із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

24 жовтня 2018 року відповідно до виписки з протоколу № 127 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи.

Позивач не погодився з такими діями відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Основного Закону).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком.

Як встановлено статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають, зокрема, чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

При цьому, згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок № 637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 цього встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять і відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, розповсюдження даного Порядку № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження трудового стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці позивача з 15 лютого 1993 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу у якості електрика п`ятого розряду у ВАТ «Берегівське лісопильно-столярне підприємство», а з 03 січня 1997 року прийнято по переводу до ЗАТ «Берегнафта-Сервіс». У трудовій книжці дійсно не зазначено про звільнення позивача з ВАТ «Берегівське лісопильно-столярне підприємство» у зв`язку з переведенням у ЗАТ «Берегнафта-Сервіс».

Разом із тим, на переконання апеляційного суду, вказані обставини не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні вказаного періоду до стажу роботи позивача, оскільки записом № 4 підтверджено прийняття позивача на роботу у ВАТ «Берегівське лісопильно-столярне підприємство» на посаду електрика п`ятого розряду, а також перебування його на вказаній посаді до переведення у ЗАТ «Берегнафта-Сервіс».

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи ГУ ПФУ висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного ним рішення суду.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі № 260/476/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 27 вересня 2019 року.