Справа № 826/16304/17
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Степанюка А.Г., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., за участі представника позивача Нагорного А.А., представника відповідача Борозни М.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "МБК" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового рішення

В С Т А Н О В И В :

12.12.2017 р. Приватного підприємства "МБК" (надалі - ПП "МБК") звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.08.2017 №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки відповідача щодо не реальності здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами Товариством з обмеженою відповідальністю «КАЙСАН БАУМ» (ТОВ «КАЙСАН БАУМ») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕНДР» (ТОВ «ЛЕНДР») є хибними та спростовуються наданими позивачем первинними документами, які відповідають вимогам чинного законодавства.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 березня 2019 року позовні вимоги задоволено повністю.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог, оскільки були надані первинні документи, які відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 березня 2019 року як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що в матеріалами справи не підтверджено реальність господарських операцій ПП «МБК» з ТОВ «КАЙСАН БАУМ» та ТОВ «ЛЕНДР», зокрема, відсутні належні докази того, що надання контрагентами послуг для позивача відбувалося без оформлення трудових відносин з працівниками та без укладання відповідних цивільно-правових договорів. Також відповідач додатково до встановлених в акті перевірки обставин зазначив, що в договорі на виконання робіт, надання послуг №1101 від 11.01.2016 укладеному ПП «МБК» та ТОВ «КАЙСАН БАУМ», зазначено номер розрахункового рахунку ТОВ «КАЙСАН БАУМ» відкритий 29.01.2016.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що висновки податкового органу щодо нереальності здійснення господарської операції з контрагентом спростовуються матеріалами справи.

В судовому засідання представник відповідача підтримав аргументи апеляційної скарги, представники позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги, підтримавши відзив на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Справу розглянуто в межах доводів апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що в період з 06.07.2017 по 12.07.2017 посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «МБК» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «ЛЕНДР» за період з 01.03.2016 по 31.03.2016 та ТОВ «КАЙСАН БАУМ» за період з 01.01.2016 по 31.01.2016, 01.09.2016 по 30.09.2016.

За результатами даної перевірки відповідачем складено акт від 19.07.2017 №269/26-15-14-02-02/31451178 про порушення ПП «МБК» вимог пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість за період, який перевірявся, на загальну суму 278034 грн, у тому числі за січень 2016 року на 12042 грн, за березень 2016 року на 179899 грн, за вересень 2016 року на 86093 грн.

На підставі даного акта ГУ ДФС у м. Києві прийняте податкове повідомлення-рішення від 14.08.2017 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання ПП «МБК» за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на розмірі 417051 грн, у у тому числі на 278034 грн за податковим зобов`язаннями та 139017 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вищенаведені обставини підтверджені належними та допустимими доказами, і не є спірними.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1.1. ст.1 Податкового кодексу України даний кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органам державної податкової служби надане право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Порядок проведення перевірок визначений статтями 75-86 Податкового кодексу України.

Платники податку на додану вартість, об`єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначені розділом 5 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.1. статті 198 Податкового кодексу України (в редакції на день здійснення господарських операцій) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. цієї ж статті визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно пункту 198.3. цієї ж статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше:

ніж через 365 календарних днів з дати складення податкової накладної;

для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку;

для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні» від 16 липня 1999 року N 996-XIV (надалі за текстом Закон № 996) метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 1 Закону № 996 документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинним документом.

Згідно частини 1 статті 9 Закону № 996 первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій є підставою для бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «ЛЕНДР, що діє на підставі Статуту, (Виконавець) з однієї сторони та ПП «МБК», що діє на підставі Статуту, (Замовник), з другої сторони, укладено договір від 17.02.2016 № 17-І2 про виконання робіт, надання послуг.

За умовами договору від 17.02.2016 №17-02 ТОВ «ЛЕНДР» за замовленням ПП «МБК» надає послуги на загальну суму 1079394 грн, у тому числі ПДВ 179899 грн, зокрема, під час організації та проведення заходів безпосередньо координатора ОБСЄ в України та Спеціальній моніторинговій місії ОБСЄ в Україні, а саме: Технічний та адміністративний супровід, Організація трансферу учасників, Організація харчування учасників, Підготовка залів для проведення заходу, Організація проїзду учасників, Послуги синхронного перекладу, Організація трансферів, Організація проживання експертів, Оренда обладнання (звук, ПК, БФП, відео), Технічний та адміністративний супровід, Організація фуршету, Послуги синхронного перекладу, Організація трансферів, Організація проїзду учасників, Технічний та адміністративний супровід заходу, Підготовка залу для проведення заходу, Оренда обладнання (ПК. БФП, Відеокамера, звук), Оренда обладнання (трибуна), Організація проживання, Організація фуршету.

На підтвердження факту надання вказаних послуг до матеріалів справи надано копії: договору з додатками, рахунки-фактури, акти здачі-приймання робіт (надання послуг), податкові накладні, платіжні доручення.

За наслідками вказаних правовідносин ТОВ «ЛЕНДР» виписано на користь ПП «МБК» податкові накладні від 25.03.2016 №31, від 25.03.2016 №32, від 24.03.2016 №30, від 21.03.2016 №29, від 18.03.2016 №28, від 18.03.2016 №27, від 17.03.2016 № 26 на загальну суму 1079394 грн, у тому числі ПДВ 179899 грн.

Господарські взаємовідносини між ПП «МБК» та ТОВ «КАИСАН БАУМ» за період з 01.01.2016 по 31.01.2016, з 01.09.2016 по 30.09.2016 відбувались згідно укладених Договорів про надання послуг №1101 від 11.01.2016 та №01-09 від 01.09.2016 відповідно.

За умовами договорів №1101 від 11.01.2016 та №01-09 від 01.09.2016 ТОВ «КАЙСАН БАУМ» за замовленням ПП «МБК» надало послуги на загальну суму 588810 грн., у тому числі ПДВ 98 135 грн., зокрема, під час організації та проведення заходів безпосередньо координатора ОБСЄ в України та Спеціальній моніторинговій місії ОБСЄ в Україні, а саме: Оренда обладнання (ПК, проектор, БФП, звук), Організація транспортування групи, Організація проїзду учасників, Організація харчування, Технічний та адміністративний супровід, Організація проживання експертів, Організація харчування, Організація транспортування вантажу, Організація фуршету, Оренда техніки (фліпчарти, мікрофони), Організація трансферів, Організація проживання, Оренда обладнання для синхр. Перекладу.

На підтвердження Факту надання вказаних послуг надано копії договору з додатками, рахунки-фактури, акти здачі-приймання робіт (надання послуг), податкові накладні, платіжні доручення.

За наслідками вказаних правовідносин ТОВ «КАИСАН БАУМ» виписано на користь ПП «МБК» податкові накладні від 27.09.2016 № 46, від 27.09.2016 №45, від 26.09.2016 № 44, від 26.09.2016 № 43, від 23.09.2016 № 42, від 23.09.2016 № 41, від 22.09.2016 № 40, від 22.09.2016 № 39, від 31.01.2016 № 35 на загальну суму 588 810 грн., у тому числі ПДВ 98135 грн.

В бухгалтерському обліку ПП «МБК» взаємовідносини з вказаними контрагентами за період, що перевірявся, відображено згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку №361. Заборгованість за розрахунками відсутня.

Надані позивачем документи спростовують висновки контролюючого органу про незаконність формування витрат по вказаних операціях.

Крім того, контролюючому органу не надано законодавчої можливості самостійно визнавати господарські операції реальними (нереальними) в позасудовому порядку.

Водночас, ТОВ «ЛЕНДР» та ТОВ «КАЙСАН БАУМ» на момент вчинення господарських операцій зареєстровані платниками податку на додану вартість, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру.

Чинним законодавством не передбачено в обов`язках підприємств перевіряти своїх контрагентів на предмет законності їх державної реєстрації, законності виданих їм державними органами документів. Вказані документи видані контрагентам державним реєстратором та органами державної податкової служби, а тому такі відомості використані ПП «МБК» у даному спорі як достовірні і такі, що не підлягають сумніву.

Також чинне законодавство України не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктом господарювання.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно обставин господарської діяльності ТОВ «ЛЕНДР» та ТОВ «КАЙСАН БАУМ» колегія суддів зазначає, що належними та допустимими доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (оскільки діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об`єктивною стороною злочинів, передбачених ст. 191 КК України та ст. 212 КК України, а діяння по відображенню в документах обов`язкової податкової звітності, тобто в офіційних документах завідомо недостовірних відомостей, є об`єктивною стороною злочину, передбаченого ст. 366 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (оскільки наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно до ч. З ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Окрім того, в силу приписів ст.ст. 207 і 208 Господарського кодексу України, ч.З ст. 228 Цивільного кодексу України, одного лише висновку органу державної податкової служби про нікчемність вчиненого платником податків правочину або про нереальність здійсненої платником податків господарської операції є недостатньо для ствердження про вчинення контрагентом такого платника порушення закону, оскільки податкові органи не наділені законодавцем виключною прерогативою про визнання правочинів такими, що суперечать закону.

Стосовно доводів відповідача про відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів, колегія суддів також вважає їх необгрунтованими, оскільки відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необгрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки зокрема залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Залучення ТОВ «ЛЕНДР» та ТОВ «КАЙСАН БАУМ» матеріальних та трудових ресурсів для надання послуг для позивача могло відбуватись без оформлення трудових відносин з працівниками та без укладання відповідних цивільно-правових договорів. У такому разі може йти мова про порушення контрагентами позивача вимог законодавства при оформленні відносин з отримання певних ресурсів.

У разі підтвердження товарності здійснених поставок та реальності надання послуг, платник не може відповідати за порушення, допущені контрагентом, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.

Проте, посадовими особами відповідача під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.

Також до матеріалів справи на підтвердження реальності здійснення та проведення ПП «МБК» вищезазначених заходів надавалися Фото звіти з відповідних заходів з прив`язкою до дати здійснення останніх.

Щодо розбіжності між датою підписання договору та датою відкриття банківського рахунку, з матеріалів справи вбачається наступне.

Укладений позивачем договір від №1101 від 11.01.2016 на виконання робіт за своєю юридичною суттю є договором підряду, згідно якого одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У даному випадку, Позивачем та контрагентом було досягнуто згоди по умовам договору підряду. При цьому, ІХК України не передбачена обов`язкова письмова Форма такого виду договорів.

Тобто, додаткове оформлення договору у письмовій формі це домовленість сторін на власний розсуд. Сторони могли взагалі укласти договір в усній формі, а вже його виконання оформлювати (фіксувати) відповідними письмовими первинними документами.

Судом першої інстанції взято до уваги, що для дослідження реальності господарських правовідносин, обумовлених договором від №1101 від 11.01.2016, в частині належного проведення розрахунків за надані послуги, визначальним є встановлення Факту проведення оплати за реально надані послуги.

При цьому, вказана суперечність у даті договору від №1101 від 11.01.2016 та даті відкриття рахунку ТОВ «КАЙСАН БАУМ», зазначеного у даному договорі, може слугувати доказом нереальності господарських операцій лише у разі документування Факту оплати на банківський рахунок, який не було відкрито на момент такої оплати.

Водночас, Позивач оплатив послуги ТОВ «КАЙСАН БАУМ» після Фактичного надання таких послуг та після відкриття вказаного банківського рахунку, окрім цього, представником позивача в судовому засіданні надано пояснення, що при оформленні договору мало місце допущення технічної описки.

Частиною 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на надані позивачем документи, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Як встановлено судом, на момент укладання між позивачем та контрагентом провочину, останній був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні, в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Колегія суддів при прийнятті рішення у даній справі приймає до уваги позицію Верховного суду висловлену у постанові суду у справі № К/9901/6704/18 (804/4940/14) від 06.02.2018, зокрема, що наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу. В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Згідно з частиною 2 статті 74 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суду також не були надані докази щодо наявності обвинувального вироку відносно посадових осіб контрагента позивача.

Отже усі наведені аргументи апелянта колегія суддів вважає такими, що не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для її скасування.

Повний текст постанови виготовлено 30.09.2019 р.

Керуючись статтями 308, 309, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 березня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "МБК" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового рішення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

А.Г. Степанюк