Справа № 300/859/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7774/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Попко Я.С., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківського міського центру зайнятості Іван-Франківської області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Івано-Франківського міського центру зайнятості Іван-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції Чуприна О.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення 10 червня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

17 квітня 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними дії Івано-Франківського міського центру зайнятості Іван-Франківської області (далі - Центр зайнятості) про відмову у виплаті позивачу компенсації витрат на оплату праці працівника ОСОБА_2 за кожен непарний місяць роботи протягом року та компенсації фактичних витрат за працевлаштовану громадянки протягом року у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також просив зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити таку компенсацію.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі № 300/859/19 позов було задоволено частково. Визнано протиправними дії Центру зайнятості по відмові у вирішенні питання щодо прийняття рішення про компенсацію витрат роботодавця на оплату праці працевлаштованої зареєстрованої безробітної з числа внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_2 з підстав пропуску ФОП двохмісячного строку звернення із заявою від 13 лютого 2019 року та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача від 13 лютого 2019 року.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідач протиправно відмовив ФОП у вирішенні питання щодо виплати компенсації витрат на оплату праці працевлаштованої позивачем зареєстрованої безробітної з числа внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_2 з підстав пропуску позивачем двохмісячного строку звернення із заявою щодо виплати такої компенсації. Разом з тим, розглядаючи позовну вимогу позивача про зобов`язання Центру зайнятості нарахувати та виплатити ФОП спірну компенсацію витрат, суд вказав на її передчасність і вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог і зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ФОП від 13 лютого 2019 року.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Центром зайнятості, який у своїй скарзі просить його скасувати та відмовити у задоволенні позову ФОП. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що Порядком компенсації роботодавцям витрат у розмірі єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2-13 року № 347, чітко визначені строки та порядок подання роботодавцем заяви для отримання компенсації. Оскільки позивачем порушено передбачений двохмісячний строк з таким зверненням, підстав для такої виплати немає.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі матеріалів справи, Центром зайнятості відповідно до поданої ФОП інформації про потребу у працівниках від 16 серпня 2018 року направлено для працевлаштування ОСОБА_2 на робоче місце (вакансію) адміністратора.

28 серпня 2018 року ФОП видано наказ № 08/02 про прийняття на роботу ОСОБА_2 (за умови успішних результатів стажування) і на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17 червня 2015 року за № 413 повідомлено Державну податкову інспекцію в м. Івано-Франківську про прийняття на роботу вказаної особи.

Відповідно до виданого ФОП наказу № 09/01 від 05 вересня 2018 року ОСОБА_2 за результатами успішного стажування прийнята на посаду адміністратора з 05 вересня 2018 року. При цьому 05 вересня 2018 року між ФОП та ОСОБА_2 укладено безстроковий трудовий договір, згідно з яким працівник зобов`язаний здійснювати роботу з обслуговування клієнтів у телефонному режимі (прийом замовлень); надавати консультації клієнтам з питань, що стосуються послуг, які надаються підприємством; розглядати претензії, пов`язані з незадовільною якістю виконаних робіт та обслуговування відвідувачів; вживати заходів щодо запобігання і ліквідації конфліктних ситуацій; інформанти керівництво про наявні недоліки в обслуговуванні клієнтів та заходах для їх ліквідації, а позивача зобов`язаний оплачувати працю працівника у розмірі 3723,00 гривень.

28 серпня 2018 року ФОП оформлено на ОСОБА_2 трудову книжку НОМЕР_1 .

05 лютого 2019 року ФОП звернувся до відповідача про надання інформації стосовно необхідного пакету документів для виплати компенсації фактичних витрат у розмірі 50 % суми нарахованого єдиного внеску за працівника, прийнятого на нове робоче місце за трудовим договором.

Відповідач листом від 11 лютого 2019 року за № 564-04/29-19 повідомив позивача про те, що згідно із Порядком компенсації роботодавцям витрат у розмірі єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2-13 року № 347, та Порядку здійснення заходів сприяння зайнятості, повернення коштів, спрямованих на фінансування таких заходів, у разі порушення гарантій зайнятості для внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Україні від 08 вересня 2015 року за № 696 (далі - Порядок № 696), роботодавець подає протягом двох місяців з дня працевлаштування безробітного для отримання компенсації витрат на оплату праці - заяву довільної форми та копію трудового договору, а для отримання компенсації витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - заяву довільної форми та довідку за формою згідно з додатком.

13 лютого 2019 року ФОП звернувся до Центру зайнятості із заявою, у якій просив призначити компенсацію витрат на оплату праці працівника ОСОБА_2 , а також компенсацію витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахованого на такі виплати, відповідно до Порядку № 696.

19 лютого 2019 року відповідач надав позивачу письмову відповідь за № 712-04/29-19, у якій зазначив, що відповідно до пункту 11 Порядку № 696 у разі порушення гарантій зайнятості для внутрішньо переміщених осіб, роботодавець, який працевлаштував зареєстрованого безробітного з числа внутрішньо переміщених осіб за направленням центру зайнятості на умовах строкового трудового договору, для отримання компенсації протягом двох місяців з дня працевлаштування подає центру зайнятості заяву про компенсацію витрат на оплату праці довільної форми та копії трудового договору між ним і працівником та розпорядчого акта про прийняття на роботу, завірені в установленому порядку.

Не погодившись з такою, на думку позивача, відмовою у виплаті компенсації витрат на оплату праці ОСОБА_2 позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваній вимозі та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Закон України «Про зайнятість населення» (далі - Закон № 5067-VI) визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття.

Відповідно до частини 5 статті 24-1 Закону № 5067-VI, порядок здійснення заходів сприяння зайнятості, повернення коштів, спрямованих на фінансування таких заходів, у разі порушення гарантій зайнятості для осіб, зазначених у цій статті, визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок № 696 визначає умови, механізм здійснення обласними, Київським міським, районними, міськими та міськрайонними центрами зайнятості державної служби зайнятості (надалі по тексту також - центри зайнятості) заходів сприяння зайнятості, повернення коштів, спрямованих на фінансування таких заходів, у разі порушення гарантій зайнятості для внутрішньо переміщених осіб.

Пунктом 11 Порядку № 696 передбачено, що роботодавець, який працевлаштував зареєстрованого безробітного з числа внутрішньо переміщених осіб за направленням центру зайнятості на умовах строкового трудового договору, для отримання компенсації протягом двох місяців з дня працевлаштування подає центру зайнятості заяву про компенсацію витрат на оплату праці довільної форми та копії трудового договору між ним і працівником та розпорядчого акта про прийняття на роботу, завірені в установленому порядку.

Рішення про компенсацію витрат роботодавця на оплату праці або відмову в компенсації приймається центром зайнятості протягом десяти робочих днів з дати отримання всіх даних на підставі:

документів, зазначених в абзаці першому цього пункту;

персональних даних про особу, якими володіє центр зайнятості;

даних ДФС та її територіальних органів щодо відсутності у роботодавця заборгованості із сплати єдиного внеску;

даних органів Пенсійного фонду України про дату працевлаштування особи та відсутність у роботодавця заборгованості із сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо відсутності порушеної справи про банкрутство або визнання роботодавця банкрутом.

Як слідує з відповідей Центру зайнятості від 11 лютого 2019 року за № 564-04/29-19 та від 19 лютого 2019 року за № 712-04/29-19 на звернення ФОП, такими його було повідомлено про порядок звернення із заявою щодо виплати вказаних компенсацій.

Таким чином, на думку апеляційного суду, є вірним висновок суду першої інстанції, що протиправних дій відповідача щодо відмови у виплаті компенсації позивачу чи відповідного рішення із цього питання як таких не було, оскільки у даному випадку листами не відмовлено позивачу у виплаті спірної компенсації, а лише проінформовано про законодавчо встановлений порядок її виплати.

Одночасно апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача слід зобов`язати Центр зайнятості повторно розглянути заяву ФОП від 13 лютого 2019 року щодо призначення компенсації витрат на оплату праці працевлаштованої зареєстрованої безробітної особи із числа внутрішньо переміщених ОСОБА_2 та прийняти відповідне рішення по суті питання.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Івано-Франківського міського центру зайнятості Іван-Франківської області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі № 300/859/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Я. С. Попко
Р. Б. Хобор