Справа № 0640/3618/18
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 0640/3618/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черноліхов С.В.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

01 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Зозуля К.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частина НОМЕР_1 про визнання контракту недійсним,

В С Т А Н О В И В :
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладений 19.06.2014 від імені ОСОБА_1 з Міністерством оборони України в особі т.в.о. командувача сухопутних військ Збройних Сил України генерал-лейтенанта Пушнякова А.С. та командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 недійсним.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що немає можливості звільнитися з військової служби внаслідок існування контракту від 19.06.2014, у якому відсутній його підпис, а відповідно і вільне волевиявлення на його укладання. При цьому вказує, що наявність рапорту на продовження військової служби за контрактом, на який послався т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 в листі від 15.06.2018 року № 3919, без подальшого укладання з ним військового контракту не узгоджується з приписами ст. 19 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки проходження військової служби за контрактом - це право громадянина, а не його обов`язок. На переконання позивача контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладений 19.06.2014, укладений від його імені з Міністерством оборони України підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 13.07.1999 ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України.

13.04.2009 позивач підписав контракт з Міністерством оборони України в особі командувача Сухопутних військ Збройних Сил України генерал-полковника ОСОБА_3 та командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 . Строк дії якого з 19.06.2009 по 19.06.2014. Пунктом 4 вказаного контракту передбачено, що сторони зобов`язуються не пізніше як за три місяці до закінчення строку контракту укласти новий контракт або повідомити одна одну про небажання укладати контракт чи відмову в його укладенні з повідомленням причин, визначених нормативно-правовими актами.

11.02.2014 позивач подав командиру Військової частини НОМЕР_1 рапорт (за вх. № 2049 від 14.03.2014) з проханням клопотати перед вищим командуванням про продовження терміну військової служби за новим контрактом на 5 років, зокрема з 19.06.2014 по 18.06.2019. При цьому у рапорті вказав, що з умовами проходження військової служби за контрактом ознайомлений. По суті означеного рапорту клопотав заступник командира Військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом начальник відділення підполковник ОСОБА_4 (том.1 а.с.132).

14.03.2014 укладено новий контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, який набрав чинності з 19.06.2014 від імені ОСОБА_1 з Міністерством оборони України в особі т.в.о. командувача Сухопутних військ Збройних Сил України генерал-лейтенанта ОСОБА_5 та командира Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 строком на п`ять років, тобто з 19.06.2014 по 19.06.2019.

Під час проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), яка у січні 2015 року тимчасово дислокувалася в с.Українське, Іванівського району, Херсонської області, 29.01.2015 в порушення статутних вимог ОСОБА_1 самовільно залишив розташування вказаної військової частини та як наслідок ухилився від проходження військової служби до 27.02.2018.

Позивача, відповідно до вироку від 02.05.2018 (справа № 656/106/18), визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 Кримінального кодексу України (дезертирство), призначено йому покарання у виді двох років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання на підставі п. е ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році від 22.12.2016 № 1810-VIIІ, як потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підпадає під дію Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (том 1 а.с.42).

Позивач стверджуючи про відсутність свого волевиявлення на укладення нового контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, строком з 19.06.2014 по 19.06.2019 та відсутність його підпису в такому контракті, вважає, що існують необхідні правові та фактичних підстави для визнання оскаржуваного контракту недійсним. У зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено наявних підстав для визнання контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного 19.06.2014 від імені ОСОБА_1 з Міністерством оборони України в особі т.в.о. командувача сухопутних військ Збройних Сил України генерал-лейтенанта Пушнякова А.С. та командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Загальні умови укладення контракту на проходження військової служби визначені ст.19 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 2232-XII).

Військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, у разі закінчення строку контракту можуть укласти новий контракт на проходження військової служби.

Відповідно до абз.4-5 ч.1 ст.20 Закону № 2232-XII, на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби особи, зокрема військовослужбовці, які закінчили вищі військові навчальні заклади або військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів та яким присвоєно військове звання офіцерського складу, особи сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом або військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, мають вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем не нижче бакалавра, пройшли (у разі потреби) курс військової підготовки за напрямом, що відповідає профілю службової діяльності, у тому числі ті, які проходять службу у військовому резерві, з одночасним присвоєнням первинного військового звання офіцерського складу, - на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та особи офіцерського складу, які перебувають на кадровій військовій службі - на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулювання питань, пов`язаних із проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення).

Пунктом 15 Положення передбачено, що з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладаються, зокрема контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.

Право на укладення від імені Міністерства оборони України контракту про проходження військової служби надається: Міністру оборони України: з особами вищого офіцерського складу; з особами офіцерського складу, які призначаються на посади Міністром оборони України та військовим посадовим особам - з іншими категоріями осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України (п.16 Положення).

Перший контракт про проходження військової служби укладається з громадянами, які приймаються на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, - строком від 1 до 5 років залежно від згоди сторін (п.п.6 п.18 Положення).

Строк проходження військової служби може бути продовжено за новим контрактом до досягнення граничного віку перебування на військовій службі для осіб офіцерського складу - на строк від 5 до 10 років (п.п.3 п.20 Положення).

Пунктом 23 цього ж Положення визначено, що строк контракту про проходження військової служби обчислюється з дня набрання ним чинності.

Згідно пункту 26 вказаного Положення контракт укладається у двох примірниках, підписується сторонами контракту. Підпис посадової особи скріплюється відповідною гербовою печаткою. Один примірник контракту зберігається в особовій справі військовослужбовця, другий - у військовослужбовця. Контракт про проходження військової служби є підставою для видання відповідного наказу по особовому складу про зарахування особи до списків особового складу Збройних Сил України та призначення її на відповідну посаду чи продовження військової служби.

В силу приписів пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Із зазначеного слідує, що зміна чи припинення правовідносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів.

Як встановлено судом, позивач є кадровим офіцером. Із серпня 1999 року по червень 2004 року був курсантом Житомирського військового інституту радіоелектроніки, із липня 2004 року по грудень 2005 року проходив службу як офіцер-психолог батареї в/ч НОМЕР_3 13 армійського корпусу, із грудня 2005 по жовтень 2010 року перебував на посаді офіцера-психолога в/ч НОМЕР_4 8 армійського корпусу, із жовтня 2010 року - офіцер відділення по роботі з особовим складом в/ч НОМЕР_1 8 армійського корпусу. Проходив службу в званні капітан.

Так, укладенню оскаржуваного контракту з позивачем передував наказ Командувача Сухопутних військ Збройних сил України № 227 від 30.04.2014, винесений за результатами розгляду особистого рапорту ОСОБА_1 , який міститься в особовій справі (форми ф-8 ДСК) останнього.

Поданим рапортом, ОСОБА_1 просив заступника командира Військової частини НОМЕР_1 клопотати перед вищим командуванням про продовження терміну військової частини за новим контрактом, строком на п`ять років, а саме: з 19.06.2014 по 18.06.2019. При цьому вказав, що з умовами проходження військової служби за новим контрактом ознайомлений. Рапорт військовослужбовця зареєстрований військовою частиною за вх. №2049 від 14.03.2014, про що свідчить штамп у правому нижньому куті документу (т.1 а.с.132). В свою чергу, по суті даного рапорту клопотав заступник командира Військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом - начальник відділення, підполковник ОСОБА_4 , про що і власноручно зазначив в поданому позивачем рапорті.

Колегія суддів погоджується із тим, що такий рапорт свідчить про узгодження волі сторін, яка характеризується добровільністю вступу на професійну військову службу, та передує укладенню контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Також слід зауважити, що строк дії контракту укладеного позивачем з Міністерством оборони України 13.04.2009, закінчився 19.06.2014, однак бажання звільнитися із Збройних Сил України у ОСОБА_1 виникло лише в 2018 році, тобто майже через чотири роки, після закінчення строку укладеного контракту.

При цьому, після закінчення дії контракту та до моменту самовільного залишення розташування військової частини з метою ухилення від військової служби, тобто у період з 19.06.2014 до січня 2015 року, позивач перебував на посаді офіцера відділення по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 (військова частина - польова пошта НОМЕР_2 ), отримував грошове забезпечення та мав права та гарантії, визначені законодавством для військовослужбовців. Таким чином, вказані факти свідчать про свідоме продовження останнім військової служби за новим контрактом, тривале виконання умов оскаржуваного контракту та існування відносин між позивачем та відповідачами із проходження військової служби.

Колегія суддів погоджується із тим, що хоча за висновками проведеної судово-почеркознавчої експертизи контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладений 19.06.2014 позивач особисто не підписував, однак з матеріалів справи вбачається, що позивач особисто писав та підписував рапорт, яким свідомо виявив бажання продовжувати службу у Збройних Силах України за новим контрактом.

Отже, у зазначений період позивачем фактично укладено новий контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з 19.06.2014, оскільки останній проходив військову службу після 19.06.2014 та користувався правами та виконував обов`язки встановлені законодавством України для військовослужбовців.

Більш того, матеріалами справи підтверджено, що під час розгляду кримінальної справи та проведення службового розслідування за фактом повернення капітана ОСОБА_1 після самовільного залишення військової служби, встановлено, що останній не заперечував щодо існування та дії контракту, укладеного 14.03.2014, визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення - дезертирство та підтвердив факт проходження військової служби до січня 2015 року у військовій частині - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ).

Колегія суддів зазначає, що позивач знав про існування оскаржуваного контракту, оскільки після закінчення попереднього не виявив бажання звільнитися, продовжував тривалий час виконувати свої посадові обов"язки та отримував за це матеріальне забезпечення, тобто свідомо виконував умови контратку.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 02 жовтня 2019 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.