Справа № 320/5837/18
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5837/18 Суддя (судді) першої інстанції: Журавель В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., за участі представника позивача Калниша В.Г., представника відповідача Куліди А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Запорізький хлібозавод №5" до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

01.11.2018 Товариство з додатковою відповідальністю "Запорізький хлібозавод №5" звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлення-рішення № від 9 жовтня 2018 р. та № від 9 жовтня 2018 р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки перевірки позивача, які викладено в Акті перевірки від 18 червня 2018 р., є помилковими і суперечать законодавству. Відповідно до нової редакції п.138.3.1 ПК України розрахунок амортизації основних засобів або нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародними стандартами фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених пп.14.1.138 ПК України, пп.138.3.2-138.3.4 ПК України.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 р. позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що оскільки спірні податкові повідомлення-рішення було прийнято на підставі акту перевірки, помилковість висновків якого спростовано наявними у справі доказами та висновком судово-економічної експертизи, то це означає, що в силу зазначених обставин вказані рішення також є помилковими і безпідставними, а тому підлягають скасуванню.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 р. як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законом, з дотриманням положень ПК України, та стверджує, що позивачем порушено п. 44.1 ст. 44, пп. 14.1.9 п. 14.1 ст. 14, п. 138.3 ст. 138, п. 11 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України в частині, що стосується завищення різниці, на які зменшується фінансовий результат гр.1.2.1 «Сума розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до п. 138.3 ст. 138 розділу ІІ ПК України» в розмірі 21154417 грн., в тому числі по періодах: 2015 рік - на суму 9 865 499 грн., 2016 рік - на суму 9 626 673 грн., 2017 рік - на 1 662 245 грн., що в подальшому вплинуло на об`єкт оподаткування податком на прибуток.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримано висновки суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій позивач зареєстрований як юридична особа у 1996 р. за адресою: 07300, Київська обл., Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Набережна, будинок 7/1, ідентифікаційний код 05465672.

Наказом позивача від 31 грудня 2014 р. внесено зміни та затверджено нову редакцію Положення про облікову політику підприємства, яка діє з 1 січня 2015 р.. Як вбачається з цього Положення, переоцінку основних фондів позивач здійснює згідно з вимогами МСБО.

Позивачем у 2015 р. замовлено та проведено незалежну оцінку основних фондів та засобів, які перебувають на балансі. Цю оцінку провів суб`єкт оціночної діяльності ТОВ «Земля Плюс 2006», який має відповідний сертифікат Фонду державного майна України і склав звіт про незалежну оцінку.

Відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку товариства з додатковою відповідальністю «ЗАПОРІЗЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД № 5» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2015 р. по 31 грудня 2017 р., з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 1 січня 2015 р. по 31 грудня 2017 р.

За результатами перевірки складено акт від 18 червня 2018 р. №495/10-36-14-02-13/05465672, в якому зазначено, що позивач здійснював розрахунок амортизації основних засобів на основі даних МСФЗ із застосуванням прямолінійного методу. Облік всіх господарських операцій ведеться на підприємстві в автоматичному режимі. У 2015-2016 роках сума амортизації нараховувалася на підставі даних бухгалтерського обліку. У ході перевірки автоматизовані дані аналітичного обліку основних засобів, а саме інвентарні картки у вигляді довідника, що зберігаються в пам`яті комп`ютера підприємства у вигляді бази даних, не було досліджено, оскільки вони знаходяться за адресою виробництва у м. Запоріжжя. Окремі первинні документи під час перевірки не надано, про що складено акт. У зв`язку з цим підтвердити суми нарахованої амортизації за даними податкового обліку по окремих об`єктах не є можливим. Податковим органом у ході перевірки самостійно розраховано балансову вартість по окремих об`єктах основних фондів, за наслідками чого встановлено, що вона складає - 0 грн.

Контролюючим органом зроблено висновок про те, що підприємство збільшило фінансовий результат до оподаткування на суму нарахованої амортизації по даним бухгалтерського обліку та зменшило - на суму амортизації відповідно до п.138.3 ст.138 ПК, не враховуючи при цьому суму проведеної дооцінки майна. Тому позивачем завищено різниці, на які зменшується фінансовий результат - сума розрахованої амортизації, що в подальшому вплинуло на об`єкт оподаткування податком на прибуток.

В акті перевірки відповідачем встановлено наступні порушення податкового законодавства, а саме:

1) пп.14.1.27, пп.14.1.36, пп.14.1.231 п.14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п.134.1 ст. 134 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 4 274 213 грн., в тому числі по періодах: за 2015 р. - 1 775 790 грн.; за 2016 р. - 2 498 423 грн. (в т.ч. 3 кв. 2016 - 38 691 грн., 4 кв. 2016 р. - 2 459 732 грн.).

2) п.п.14.1.9, пп.14.1.27, пп.14.1.36, пп.14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п.44.1 ст. 44, пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.3 ст. 138, п. 11 розділу ІІ підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, в результаті чого зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування всього у сумі 14 930 033 грн., в тому числі за: 2017 рік - 8 961 689 грн.; 2016 рік - 5 731 344 грн.

3) п. 185.1 статті 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3 статті 198 , п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 1 302 012 грн., в тому числі по періодах: серпень 2016 р. - 319 960 грн.; грудень 2016 р. - 828 582 грн.; червень 2017 р. - 153 470 грн.

4) пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, в результаті чого встановлено заниження суми податку на доходи фізичних осіб за 2016 р. в розмірі 2002 грн. 00 коп.

абзац «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України - відображення невірного податкового номеру у відомостях за формою 1ДФ за 1 кв. 2016 р.

5) п.п.1.4 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу ХХ, пп.168.1.1 п.168.1 ст. 168 ПК України, в результаті чого встановлено заниження суми військового збору за 2016 р. в розмірі 167 грн. 00 коп.

6) п. 2.6 гл. 2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 р. № 637 із змінами та доповненнями (в редакції, яка діяла до 5 січня 2018 р.), виявлено факти неоприбуткування готівкових коштів на загальну суму 116 567 грн. 63 коп.

При цьому, матеріалами справи підтверджено, що позивачем надавалися на запити податкового органу відповідні документи та пояснення.

Позивачем відповідно до п. 86.7 ст. 86 ПК України було подано заперечення до акту перевірки.

За результатами розгляду заперечень винесено податкові повідомлення-рішення від 17 липня 2018 р. №, № та від 16 липня 2018 р. № 6.

Позивач оскаржив ці податкові повідомлення-рішення до Державної фіскальної служби України.

21 вересня 2019 р. Державною фіскальною службою розглянуто скаргу позивача та прийнято рішення від 21 вересня 2019 р. № 30835/6/99-99-11-01-01-25 «Про результати розгляду скарги» на податкові повідомлення-рішення відповідача від 17 липня 2018 р. №, № , № , від 16 липня 2018 р. № , яким Державна фіскальна служба України скасувала податкові повідомлення-рішення відповідача від 17 липня 2018 р. № , № , № в частині визначення податкових зобов`язань та зменшення від`ємного значення внаслідок взаємовідносин з ТОВ «ПРОДСІСТЕМ КОМПАНІ», ТОВ «ПРОМЕТЕЙ-ГОЛД», ТОВ «Агропромислова компанія «Граунд-північ», ПП «Агротекс 2004» та штрафні санкції у відповідному розмірі, а в іншій частині ці податкові повідомлення-рішення та податкове повідомлення-рішення відповідача від 16 липня 2018 р. № залишила без змін, а скаргу - частково задовольнила.

Даним рішенням було обізнано позивача, що відповідно до п. 56.10, пп.56.17.3 п. 56.17 і п. 56.18 ПК України рішення Державної фіскальної служби України, прийняте за розглядом скарги, податкові повідомлення-рішення від 17 липня 2018 р. №, № , № , від 16 липня 2018 р. № з урахуванням цього рішення, не підлягають адміністративному оскарженню, але з урахуванням строків давності можуть бути оскаржені до суду в порядку, визначеному чинним законодавством України.

При цьому, даним рішенням проінформовано позивача, що Державна фіскальна служба України зобов`язує ГУ ДФС у Київській області розглянути питання щодо проведення документальної позапланової перевірки позивача відповідно до п.п. 78.1.12 п. 78.1 ст. 78 ПК України.

9 жовтня 2018 року позивач отримав податкові повідомлення рішення, а саме:

- податкове повідомлення-рішення від 9 жовтня 2018 р. № відповідно до акта № 495/10-36-14-02-13/05465672 від 18 червня 2018 р. та рішення про результати розгляду скарги від 21 вересня 2018 р. № 30835/6/99-99-01-01-25, яким встановлено порушення п.п.14.1.9, пп.14.1.36, пп.14.1.231 п. 14.1 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.138.3 ст. 138, п. 11 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України та застосовано штрафні (фінансові) санкції (нараховано пеню) на підставі п. 123.1 ст. 123, п.129.1 ст. 129 ПК України. У зв`язку з цим згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п.58.1 ст. 58 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємства, приватних підприємств 2652239 грн. 00 коп. Отже, сума грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 9 жовтня 2018 р. № складається за податковими зобов`язаннями з податку на прибуток на суму 2 476 949 грн. 00 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 175 290 грн. 00 коп.;

- податкове повідомлення-рішення від 9 жовтня 2018 р. № згідно з пп.54.3.2 п. 54.3 ст. 54 розділу 2 та п. 58.1 ст. 58 ПК України, на підставі акта перевірки №495/10-36-14-02-13/05465672 від 18 червня 2018 р. та рішення про результати розгляду скарги від 21 вересня 2018 р. № 30835/6/99-66-01-25, яким встановлено порушення п.п. 14.1.9, пп.14.1.36, пп.14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.138.3 ст. 138, пункту 11 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, та зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 7 393 589 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з даними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вищенаведені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні відносини врегульовані Податковим кодексом України від № 2755-VI від 2 грудня 2010 р. (зі змінами та доповненнями, в чинній редакції на момент прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень).

Відповідно до вимог пп. 14.1.9. п. 14.1 ст. 14 ПК України залишкова вартість основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів для цілей розділу III - сума залишкової вартості таких засобів та активів, яка визначається як різниця між первісною вартістю і сумою розрахованої амортизації відповідно до положень розділу III цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.36 п.14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з вимогами пп.14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Приписами пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Пунктом 138.3 ст.138 ПК України визначено порядок розрахунку амортизації основних засобів або нематеріальних активів для визначення об`єкта оподаткування.

Відповідно до вимог пп.138.3.1 п.138.3 ст.138 ПК України розрахунок амортизації основних засобів або нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 розділу I цього Кодексу, підпунктами 138.3.2-138.3.4 цього пункту. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизації, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, крім "виробничого" методу.

Для розрахунку амортизації відповідно до положень цього пункту визначається вартість основних засобів та нематеріальних активів без урахування їх переоцінки (уцінки, дооцінки), проведеної відповідно до положень бухгалтерського обліку.

Крім того, пп.138.3.2 п.138.3 ст.138 ПК України встановлено, що не підлягають амортизації та проводяться за рахунок відповідних джерел: вартість гудвілу; витрати на придбання/самостійне виготовлення невиробничих основних засобів, невиробничих нематеріальних активів; на ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих основних засобів, невиробничих нематеріальних активів.

Термін "невиробничі основні засоби", "невиробничі нематеріальні активи" означають відповідно основні засоби, нематеріальні активи, не призначені для використання в господарській діяльності платника податку".

Пунктом 2 підрозділу 4 Розділу ХХ «Перехід положень» ПК України встановлено, що з дати набрання чинності розділом III цього Кодексу платники податку на прибуток підприємств складають наростаючим підсумком та подають декларацію з податку на прибуток за такі звітні податкові періоди: другий квартал, другий і третій квартали та другий - четвертий квартали 2011 року.

Платники податку на прибуток підприємств, які починаючи з 2013 року подають річну податкову декларацію відповідно до пункту 57.1 статті 57 цього Кодексу, сплачують у січні - лютому 2013 року авансовий внесок з цього податку у розмірі 1/9 податку на прибуток, нарахованого у податковій звітності за дев`ять місяців 2012 року, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до вимог п. 129.1 ст. 129 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - це тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - це тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках. (пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України)

Відповідно до вимог п.58.1 ст.58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

З наведених норм вбачається, що Міжнародні стандарти бухгалтерського обліку передбачають нарахування амортизації на всю вартість активу, зазначену в фінансовій звітності (переоцінена вартість активу). Тому на підставі пп.138.3.1 п.138.3 ст.138 ПК України амортизуватися може як собівартість (первісна вартість) основного засобу, так і інша сума, що її замінює (переоцінена вартість), в залежності від моделі оцінки основних засобів після їх визнання, обраної обліковою політикою суб`єкта господарювання.

Відтак, якщо суб`єктом господарювання проведена переоцінка основних засобів, для розрахунку амортизації відповідно до положень п.138.3 ст.138 ПК України приймається переоцінена вартість основних засобів.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування п.11 підрозділу ХХ ПК України колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.

З огляду на п.11 підрозділу ХХ ПК України при розрахунку амортизації основних засобів та нематеріальних активів відповідно до п.183.3 ст.183 ПК України балансова вартість основних засобів та нематеріальних активів станом на 1 січня 2015 р. має дорівнювати балансовій вартості таких активів, що визначена станом на 31 грудня 2014 р. відповідно до статей 144-146 та 148 розділу III ПК України, у редакції що діяла до 1 січня 2015 р.

Відповідно до даних обліку позивача балансова вартість основних засобів станом на 1 січня 2015 р. дорівнює балансовій вартості таких активів , що визначена станом на 31 грудня 2014 р. Це підтверджено показниками Додатку «АМ» до декларації з податку на прибуток за 2015 рік.

З урахуванням зазначеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність висновків відповідач, що зазначені об`єкти мають залишкову вартість, яка дорівнює нулю, що суперечить даним звітності позивача та звітом про оцінку майна позивача. Сума амортизаційних нарахувань, які не визнано відповідачем, включають не тільки амортизацію дооцінки основних засобів, а також амортизацію вищезазначеної вартості основних засобів. А ця частина вартості жодним чином не пов`язана з питанням проведення дооцінки. Переоцінка основних засобів, що обліковувалися станом на 31 грудня 2014 р., проведена позивачем у січні 2015 р. на підставі наказу від 5 січня 2015 р.. Отже, переоцінену вартість основних засобів було використано для нарахування амортизації після 5 січня 2015 р.

Колегія суддів зауважує, що пункт 138.3.1 ст.138 ПК України був доповнений абзацом 2 згідно із Законом України від 21 грудня 2016 р. №1797-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2017 р., яким передбачено, що для розрахунку амортизації відповідно до положень цього пункту визначається вартість основних засобів та нематеріальних активів без урахування їх переоцінки (уцінки, дооцінки), проведеної відповідно до положень бухгалтерського обліку. Отже, законодавцем неврахування сум переоцінки (дооцінки) основних засобів встановлено з 1 січня 2017 р.

При цьому положення Закону України від 21 грудня 2016 р. № 1797-VIII не містили застережень чи заборон для подальшого використання платником тих величин обчислення податку на прибуток, які було обраховано до 1 січня 2017 р. за правилами законодавства, яке було чинним до внесення змін. Правил, які б зобов`язували платника податків здійснити повторне визначення цих величин, норми вказаного закону також не містили.

Таким чином, застосовуючи норми щодо неврахування сум переоцінки (дооцінки) основних засобів до правовідносин та фактів, що мали місце до 1 січня 2017 р., податковий орган порушує принцип правової визначеності та ст. 58 Конституції України щодо зворотної дії закону в часі.

Аргументи відповідача щодо спірності експертизи колегією суддів також не приймається з наступних підстав.

Відповідно до ст. 104 КАС України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до ст. 101 КАС України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Предмет доказування у цій справі, а саме вірність чи невірність висновків Відповідача, потребують наявних спеціальних знань у галузі бухгалтерського обліку.

Отже висновок експерта, наданий Позивачем, є належним доказом у справі.

Згідно з висновком експерта № 34 документально не підтверджуються висновки Акту перевірки від 18 червня 2018 р. № 495/10-36-14-02-13/05465672 про порушення ТДВ «Запорізький хлібозавод № 5» п. 44.1 ст. 44, пп. 14.1.9 п. 14.1 ст. 14, п. 138.3 ст. 138, п. 11 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України із змінами та доповненнями в частині, що стосується завищення різниці, на які зменшується фінансовий результат гр. 1.2.1 «Сума розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до п. 138.3 ст. 138 розділу II Податкового кодексу України» всього в розмірі 21 154 417 грн. в тому числі по періодах - 2015 рік на суму 9 865 499 грн., 2016 рік на суму 9 626 673 грн., 2017 рік на 1 662 245 грн., що в подальшому вплинуло на об`єкт оподаткування податком на прибуток.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що висновки документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з додатковою відповідальністю «Запорізький хлібозавод №5», викладені в Акті від 18.06.2018 р. № 495/10-36-14-02-13/05465672 є помилковими, такими, що суперечать нормам чинного законодавства а оспорювані податкові повідомлення- рішення такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Тому колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого ним рішення, суду не надано належних та допустимих доказів.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Всі інші доводи апелянта також не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Повний текст виготовлено 30.09.2019.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 р. - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Запорізький хлібозавод №5" до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель