Справа № 826/8219/15
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 вересня 2019 року № 826/8219/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., за участі секретаря судового засідання Морозової Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
Представники сторін:

Представник позивача: Дьомін Д.С.;

Представник відповідач: не прибув.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.09.2014 року № .

Постановою Верховного Суду від 24.04.2019 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.08.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.10.2015 року у справі №826/8219/15 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.06.2019 прийнято адміністративну справу до розгляду та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою від 11.07.2019, проголошеною в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати здійснено процесуальне правонаступництво та замінено первинного відповідача на Головне управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач) в зв`язку з реорганізацією контролюючого органу.

Ухвалою від 13.08.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що не погоджується з висновками акта перевірки щодо порушення позивачем норм Податкового кодексу України при визначенні суми податку на доходи фізичних осіб, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем норм Податкового кодексу України є хибними, базуються виключно на суб`єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечив, при цьому посилаючись на те, що під час проведення перевірки встановлено заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб, внаслідок не включення позивачем до доходу прощених банком сум заборгованості. Враховуючи зазначені обставин, контролюючий орган просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2014 року Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі акта перевірки № №95/26-50-17-01/ від 03.09.2014, прийнято наступне оскаржуване податкове повідомлення-рішення, а саме:

- НОМЕР_1 , яким позивачу за порушення п.п.163.1.1, 164.2.17 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб» всього в сумі 5 420 024,18 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 4 335 883,34 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 1 084 140,84 грн.

Як вбачається з акта перевірки та письмових заперечень відповідача, збільшення грошового зобов`язання та застосування до позивача штрафних санкцій, ґрунтується на наступних обставинах.

Так, в акті перевірки зазначено, що позивачем не подано декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік та не задекларовано отриману суму додаткового блага у вигляді суми боргу, анульованого кредитором ТОВ «Кредитні ініціативи» у розмірі 25 506 545,48 грн та не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб з отриманого додаткового блага у вигляді суми боргу, анульованого кредитором у 2013 році.

Не погоджуючись з правомірністю і обґрунтованістю вказаних доводів контролюючого органу, позивач посилається на те, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податків як додаткове благо, виключно у вигляді прощеної основної суми боргу (кредиту) платника податків, а не вся сума прощеного боргу з відсотками, комісією і пенею, як визначено контролюючим органом в акті перевірки.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідно до додаткового договору від 13 листопада 2013 року до кредитного договору від 09 листопада 2006 року про припинення зобов`язання переданням відступного, укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи», який набув статус кредитора за кредитним договором від 09 листопада 2006 року на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року, та ОСОБА_1 (боржник), сторони дійшли домовленості про припинення первісних зобов`язань боржника, які виникли на підставі кредитного договору; первісні зобов`язання припиняються передаванням боржником кредиторові відступного; з дати отримання коштів, переданих в якості відступного в сумі 5 663 068,50 грн., за рішенням кредитора здійснюється анулювання залишку боргу за кредитним договором у сумі 25 506 647,48 грн.

Відповідно до наданої позивачем до позовної заяви копії листа ТОВ «Кредитні ініціативи» вих. №б/н від 13.11.2013 (а.с.12 том 1) позивача повідомлено про прощення боргу в сумі 25 506 647,48 грн, який складається з суми кредиту, суми відсотків за користування кредитом, комісії та пені.

Одночасно даним листом позивача повідомлено про те, що Товариством будуть повідомлені органи ДПС про прощення боргу у вказаній сумі.

Таким чином, датою прощення боргу є 13.11.2013.

Відповідно до ст.58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Оскільки спірні правовідносини врегульовано Податковим кодексом України, суд при вирішенні даного спору по суті заявлених позовних вимог керується нормами кодифікованого закону, чинними станом на дату прощення боргу - 13.11.2013.

Відповідно до підпункту 163.1.1 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпункт «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України встановлює, що базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Таким чином, у разі прощення боргу у платника податку - боржника виникає обов`язок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, за наявності таких умов: а) отримання платником податку доходу у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням; б) надіслання платнику податку повідомлення про анулювання боргу; в) включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду.

Як вже зазначалось, згідно з повідомленням ТОВ «Кредитні ініціативи» від 13 листопада 2013 року після сплати ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 5 663 068,50 грн в рахунок сплати заборгованості, Товариством було прийнято рішення про анулювання залишку боргу та вказано, що позивачем отримано дохід у вигляді прощеного боргу в сумі 25 506 647,48 грн.

За інформацією центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб, сума прощеного боргу ОСОБА_1 включена ТОВ «Кредитні ініціативи» до податкового розрахунку суми доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку форми №1 ДФ за 4 квартал 2013 року з кодом 126 доходу додаткове благо.

Зазначені вище обставини щодо анулювання залишку суми боргу у розмірі 25 506 647,48 грн, повідомлення про анулювання боргу та включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду, позивачем з посиланням на належні та допустимі докази не заперечені і не спростовані.

Враховуючи викладене, суд вважає, що ОСОБА_1 , в силу вимог абз. «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, був зобов`язаний самостійно сплатити податок з доходів у вигляді додаткового блага у формі прощеного боргу та відобразити його у річній податковій декларації.

Разом з тим, позивачем не надано доказів, які б підтверджували подання ним податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік із відображенням доходу у вигляді додаткового блага - прощеної суми боргу у розмірі 25 506 647,48 грн, а також доказів сплати відповідної суми податку, що свідчить про обґрунтованість висновків акта перевірки та збільшення суми грошового зобов`язання.

При цьому суд відхиляє доводи позивача про те, що сумою додаткового блага є лише сума кредиту без відсотків, пені та комісії, оскільки підпункт 164.2.17 Податкового кодексу України в редакції станом на 13.11.2013 не ставить обов`язок платника податку сплатити відповідну суму податку в залежність від структури / складових боргу, який анулюється кредитором.

Більш того, як наголошено судом в судовому засіданні 24.09.2019, що не було заперечено представником позивача: 1) лише з 01.01.2015 абз. «д» підпункту 164.2.17 Податкового кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої, до додаткового блага платника податку віднесено основну суму боргу (кредиту), а не суму боргу, як то було до 01.01.2015; 2) лише з 07.05.2015 Податковий кодекс України було доповнено п.165.1.55, відповідно до якого, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Одночасно суд відхиляє посилання позивача на норми Цивільного кодексу України, адже спеціальним законом у сфері оподаткування є Податковий кодекс України, а Цивільним кодексом України не врегульовано питання оподаткування доходів фізичних осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування податкового повідомлення-рішення нормативно та документально не підтверджуються.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).

ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДФС У М.КИЄВІ (ідентифікаційний , адреса: 04655, м.Київ, ВУЛИЦЯ ШОЛУДЕНКА, будинок 33/19).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 30.09.2019.

Суддя П.О. Григорович