Справа № 560/1992/19
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1992/19
РІШЕННЯ

іменем України

01 жовтня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Матущака В.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 15355,15 внеску №Ф-4533-22 від 20.02.2019.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 04.07.2012 була зареєстрована як фізична особа-підприємець. З 2016 не подає податкової та іншої звітності, оскільки не здійснює підприємницької діяльності. 20.02.2019 Головне управління ДФС у Хмельницькій області прийняло вимогу №Ф-4153-22 про стягнення боргу в сумі 15355,15 грн., яку позивач вважає рішення безпідставною, надуманою, такою, що не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню, оскільки з 2016 не займається підприємницькою діяльністю та є найманим працівником і за неї сплачено єдиний внесок.

Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати вказане рішення та задовольнити позов.

Відповідач скористався правом на подання відзиву, заперечуючи проти задоволення позову, подав до суду відзив, у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що згідно даних податкового обліку позивач з 04.07.2012 перебуває на обліку Головному управлінні ДФС у Хмельницькій області. З 01.08.2012 по 31.12.2013 перебувала на спрощеній системі оподаткування, з 01.01.2014 по даний час, як фізична особа підприємець на загальній системі оподаткування. Дата державної реєстрації - 04.07.2012.

За період з 01.01.2017 по 31.12.2017 ФОП ОСОБА_1 було нараховано єдиного соціального внеску по терміну сплати 09.02.2018 в сумі 8448,00 грн., за період з 01.01.2018 по 31.03.2018 по терміну сплати 09.04.2018 в сумі 2457,18 грн., за період з 01.04.2018 по 30.03.2018 по терміну сплати 19.07.2018 в сумі 2457,18, за період з 01.07.2018 по 30.08.2018 по терміну сплати 19.10.2018 в сумі 2457,18 грн. Загальна сума заборгованості з єдиного соціального внеску для фізичних осіб - підприємців в сумі 15355,15 грн., яка утворилась внаслідок несплати в установлені законодавством строки узгоджених сум податкового зобов`язання з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів на дату формування оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) позивач в стані припинення підприємницької діяльності не перебувала та рішення про припинення не було прийнято.

Враховуючи викладене, відповідач вважає законною та обґрунтованою вимогу про сплату боргу із єдиного внеску, оскільки жодних обґрунтованих доводів в позовній заяві для цього не наведено.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою від 05.08.2019 Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) осі.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Суд встановив, що позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець 04.07.201 Старокостянтинівською районною державною адміністрацією та взята на облік в Старокостянтинівській ДПІ (Строкостянтинівське управління Головного управління ДФС у Хмельницькій області) та перебуває на обліку як платник єдиного соціального внеску.

20.02.2019 відповідачем сформовано вимогу №Ф-4153-22 про сплату заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 15811,25 грн. за період з 01.01.2017 по 30.09.2018.

Вважаючи прийняту вимогу про сплату боргу протиправною, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Спеціальним законодавчим актом, що регулює правові відноси нарахування і сплати єдиного внеску, є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VІ (далі - Закон №2464) у відповідності до якого видана Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (далі - Інструкція №449).

Згідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 та пункту 3 частини 1 розділу ІІ Інструкції № 449, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 3 розділу 3 Інструкції №449 для фізичних осіб-підприємців (на загальній системі оподаткування) єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22% на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску.

У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника в силу припису частини 12 стаття 9 Закону №2464.

Фізичні особи-підприємці, які застосовують загальну систему оподаткування, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року (абзац 3 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI у редакції, що діяла до 10.10.2017.

З 1 січня 2018 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", який вніс зміни До Закону України 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Цим Законом встановлено нові строки сплати єдиного внеску для фізичних осіб- підприємців, які застосовують загальну систему оподаткування, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність та членів фермерського господарства

Зокрема, з 01.01,2018 вказані, категорії осіб зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал до 20 числа місяця, що настає за Кварталом, за який сплачується такий внесок (граничний термін сплати 19.04.2018, 19.07.2018, 19.10.2018).

Відповідно до пункту 2.4 частини 2 статті 6 платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, з аналізу вищенаведених норм діючого законодавства вбачається, що позивач за наявності державної реєстрації фізичної особи-підприємця є платником єдиного внеску і зобов`язаний був сплачувати єдиний внесок у порядку і строки визначені Законом № 2464 та Інструкцією № 449.

Суд не погоджується із позицією позивача щодо того, що вона з 2016 не займається підприємницькою діяльністю та є найманим працівником, та зазначає наступне.

Згідно Закону України від 15.05.2003 № 755-ІV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (далі - Закон № 755), який набрав чинності з 01.07.2004, зі змінами та доповненнями регулюються відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 Закону №2464, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників; зазначених в абзацах 2, 3, 5 та 7 пункту 1 частини 1 статті 4 цього Закону, на яких поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", - здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей.

У осіб, зазначених в абзацах 2, 3, 5 та 7 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464, - з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (абзац 2 частини 1 статті 5 Закону № 2464).

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах 2, 5 та 7 пункту 1 та пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб-підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці 6 пункту 1 та пункті 5 частини 1 статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці 8 пункту 1 частини 1 статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою (абзац 7 частина 1 статті 5 Закону № 2464).

Відповідно до частини 8 статті 4 Закону № 755 фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цієї фізичної особи.

Відповідно до положень абзацу 7 частини 1 статті 5 Закону України №2464, зняття з обліку фізичних осіб-підприємців, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, а осіб, які провадять незалежну професійну діяльність - за їхньою заявою, після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку.

У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця або особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, така особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем або особою, яка провадить незалежну професійну діяльність (частина 4 статті Закону України №2464).

Враховуючи вищевикладене, оскільки відомостей про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 суд не встановив, суд вважає, що позивач є платником єдиного внеску, відповідно до вимог Закону України №2464 та Інструкції №449, оскільки позивач з 04.07.2012 зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебуває на загальній системі оподаткування по даний час, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, посилання позивача на те, що спірна вимога прийнята Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області без будь-якої перевірки, є безпідставним з огляду на наступне.

У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції (абзац 2 пункту 2 Розділу VI Інструкції №449).

Згідно з пунктом 3 Розділу VI Інструкції №449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом 2 цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами 3 та/або 4 цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

- платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

- платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Відтак, у зв`язку із закінченням граничних термінів сплати позивачем грошового зобов`язання в сумі 15355,15 грн. з єдиного внеску, згідно вимог чинного законодавства, Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- 4153-22 від 20.02.2019.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначила, що оскаржена у даній справі вимога направлена на адресу позивача без акта перевірки та сформована відповідачем без врахування заперечень позивача до акту перевірки.

Водночас, наведені посилання позивачки є необґрунтованими, адже необхідність направлення платнику єдиного внеску акта перевірки, а також необхідність врахування заперечень такого платника при формуванні вимоги про сплату недоїмки, виникає у податкового органу лише у випадках, визначених абзацом 2 пункту 3 Розділу VI Інструкції №449, тобто, у разі коли вимога надсилається за наслідками документальних перевірок, дані яких свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів.

В даному ж випадку, оскаржена вимога №Ф-4153-22 від 20.02.2019 сформована та направлена позивачу з огляду на те, що на кінець календарного місяця у неї була наявна недоїмка зі сплати єдиного внеску.

Відтак, жодних документальних перевірок в даному випадку не проводилось, а тому необхідність у направленні позивачу акта перевірки у відповідача була відсутня.

Крім того, безпідставними є посилання представника позивача на те, що позивач з 2016 і по даний час офіційно працевлаштована, а тому з її заробітної плати щомісячно сплачується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Суд зауважує, що платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені з урахуванням норм законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством чи за цивільно-правовими договорами (пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464).

Базою нарахування єдиного внеску для зазначених платників є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються положеннями Закону про оплату праці, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (Закону №2464).

В свою чергу, платниками єдиного внеску, як зазначено у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.

Єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом про ЄСВ. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 3 частини 1 статті 7 Закону №2464).

Пунктом 2 цієї частини визначено, що базою нарахування єдиного внеску, зокрема, для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню ПДФО. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Закону №2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Тобто, фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування і є одночасно найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності за себе як фізичні особи-підприємці.

Згідно положень частини 4 пункту 1 Розділу ІІ Інструкції №449, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Дані положення також респондуються із частиною 4 статті 4 Закону №2464.

Разом із тим, жодних доказів існування обставин, визначених частиною 4 пункту 1 Розділу ІІ Інструкції №449 позивачем на надано.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у частини 3 статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Згідно з частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність свого рішення, а тому позов не підлягає задоволенню.

За правилами статті 139 КАС України, судові витрати на його користь стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 01 жовтня 2019 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДФС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м.Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 39492190)

Головуючий суддя В.В. Матущак