Справа № 1.380.2019.001106
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7699/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправними і скасування картки відмови та рішення, зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Лунь З.І.,

час ухвалення рішення 11 год 07 хв,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 18 червня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив

- визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Львівської митниці ДФС (далі - Митниця) за № UA209190/2019/00366 від 19 лютого 2019 року (далі - Картка відмови);

- скасувати рішення Митниці про коригування митної вартості товарів призначення за №UA209000/2019/000111/2 від 19 лютого 2019 року (далі - Рішення);

- зобов`язати Митницю прийняти митну декларацію за № UA209190/2019/00366 від 19 лютого 2019 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року у справі № 1.380.2019.001106 позов було задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позивачем на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною 2 статті 53 Митного кодексу України (далі - МК). Відповідач не довів наявність жодних застережень щодо застосування у спірних відносинах першого методу визначення митної вартості і ні під час декларування спірного товару, ні під час судового розгляду справи не вказав на документи, подані декларантом при митному оформленні транспортного засобу, у яких наявні розбіжності, ознаки підробки або які не містять всіх відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за автомобіль.

У апеляційній скарзі Митниця просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при митному оформленні автомобіля позивача, задекларованого за МД №UA209190/2019/012243 від 30 січня 2019 року за ціною договору 11 500 євро індикатор ризику, визначений на рівні нижньої межі діапазону вартості транспортних засобів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваному транспортному засобу в країні експорту, склав 35 100 євро.

На пропозицію Митниці надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості було надіслано лише експортну декларацію, висновок експерта, рахунок-квитанцію про сплату за авто.

Враховуючи приписи частини 6 статті 54 МК вартість транспортного засобу була визначена Митницею самостійно на базі загального рівня цін на подібний товар. Джерелом інформації для визначення митної вартості при винесенні Рішення стала інформація за результатами спрацювання АСАУР - 35100 євро.

Окрім того, звертає увагу на те, що транспортний засіб переміщувався на територію України транспортним засобом д.н.з НОМЕР_1 (лафета) на умовах поставки - EXW/ Neuburg a.Inn., однак відсутні докази про додаткові витрати на завантаження та поставку товару.

Додатково звертає увагу на невідповідність вартості автомобіля у експортній декларації № 18DE05E4 від 12 грудня 2018 року та у митній декларації, поданій до митного оформлення №UA209190/2019/012243 від 30 січня 2019 року (11500 євро).

Вимога про здійснення митного оформлення товарів за митними деклараціями, в оформленні товарів за якими було відмовлено не відповідає визначеному законодавством механізму повернення помилково та/або надмірно сплачених платежів, встановленому Порядком повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених митних платежів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 18 липня 2017 року № 643.

У відзиві на апеляційну скаргу Митниці позивач просив відмовити у задоволенні вимог апелянта, підтримавши висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні.

Представник Митниці у ході апеляційного розгляду підтримала вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду заперечив обґрунтованість вимог апелянта. Просив залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 12 грудня 2018 року ОСОБА_1 у Федеративній Республіці Німеччині, на підставі рахунку-фактури від 12 грудня 2018 року №VК11232018, виданого нерезидентом Peter VolkI Jun, придбав автомобіль Volkswagen, модель Touareg 3.0 V6 TDI, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 11500,00Євро.

16 грудня 2018 року представником позивача (декларантом) було цей автомобіль ввезено на митну територію України (акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA20903/2018/72876 від 16 грудня 2018 року) та подано відповідачу в електронній формі митну декларацію №UA209190/2018/41470, якою заявлено до митного оформлення вказаний імпортований транспортний засіб за ціною договору загальною вартістю 11500,00 євро (за основним методом визначення митної вартості).

При цьому для митного оформлення декларантом позивача надано такі документи:

рахунок-фактуру (інвойс) від 12 грудня 2018 року № VК11232018;

акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA20903/2018/72876 від 16 грудня 2018 року;

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № ЕР068187 від 17 року 2015 року;

договір про надання послуг митного брокера № б/н від 30 листопада 2018 року;

інші некласифіковані документи (Schackenet від 19 грудня 2018 року, довідку № 22.12.2018-92 від 22 грудня 2018 року, квитанцію № б/н від 12 грудня 2018 року, ремонтну калькуляцію від 29 січня 2019 року, фото від 20 грудня 2018 року; копію митної декларації країни відправлення № 18DЕ05Е4 від 12 грудня 2018 року; паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України серії НОМЕР_3 від 01 червня 2018 року; паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України серії НОМЕР_4 від 24 липня 1998 року.

Митницею на підставі аналізу поданих декларантом документів зроблено висновок про недостатність у них даних для підтвердження обраного декларантом методу визначення митної вартості та розпочато процедуру консультацій із декларантом шляхом формування електронного повідомлення про надання протягом 10 календарних днів документів для підтвердження складових митної вартості відповідно до частини 2 статті 264 МК, а саме:

банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару;

за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

якщо здійснювалося страхування то страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

транспортні (перевезені) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару;

висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

копію митної декларації країни відправлення.

Декларантом 30 січня 2019 року подано митну декларацію для здійснення митного оформлення зазначеного товару №UA209190/2019/012243.

На підтвердження заявленої митної вартості декларантом надані:

рахунок-фактуру (інвойс) від 12 грудня 2018 року № VК11232018;

акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA20903/2018/72876 від 16 грудня 2018 року;

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № ЕР068187 від 17 року 2015 року;

договір про надання послуг митного брокера № б/н від 30 листопада 2018 року;

інші некласифіковані документи (Schackenet від 19 грудня 2018 року, довідку № 22.12.2018-92 від 22 грудня 2018 року, квитанцію № б/н від 12 грудня 2018 року, ремонтну калькуляцію від 29 січня 2019 року, фото від 20 грудня 2018 року; копію митної декларації країни відправлення № 18DЕ05Е4 від 12 грудня 2018 року; паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України серії НОМЕР_3 від 01 червня 2018 року; паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України серії НОМЕР_4 від 24 липня 1998 року.

За результатами розгляду поданої митної декларації та додаткових документів відповідач прийняв Рішення, відповідно до графи 30 якого визначив митну вартість вказаного імпортованого легкового автомобіля за резервний методом у розмірі 35100,00 євро. При цьому у графі 33 вказаного Рішення зазначено, що у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості даного транспортного засобу, яка згенерована АСАУР ДФС та складає 35100,00 євро. Митну вартість визначено за резервним методом у зв`язку з наявністю у митного органу цінової інформації з системи АСАУР ДФС.

Коригування митної вартості слугувало підставою для видання оспорюваної Картки відмови.

Позивач не погодився із прийнятими Митницею Рішенням та Карткою відмови та звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із положеннями пункту 24 частини 1 статті 4 МК митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до приписів статей 49, 50 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно із частинами 4, 5 статті 58 МК митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 3 статті 318 МК встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Як визначено у статті 50 МК, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно із частиною 1 статті 51, частиною 1 та 2 статті 52 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, що встановлені частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, які як: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Приписами частин 1 та 2 статті 54 МК передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 5 вказаної статті МК органу доходів і зборів, з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, надано право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно із частиною 4 статті 53 МК у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 МК).

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК).

Відповідно до частини 1 статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Приписами статті 57 МК передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Таким чином, згідно із приписами МК митним органом при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів повинна бути зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що декларантом до митного органу для підтвердження заявленої фактурної вартості транспортного засобу було надано рахунок-фактуру від 12 грудня 2018 року №VК11232018, який містив митну вартість експортованого автомобіля з відміткою про проведену 12 грудня 2018 року оплату готівкою та необхідні для ідентифікації придбаного транспортного засобу реквізити.

Окрім того, відповідно до частини 6 статті 53 МК декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Разом із тим, на переконання апеляційного суду, наведені правові норми дають підстави для висновку, що органи доходів і зборів при реалізації свої повноважень щодо контролю за правильністю обчислення митної вартості декларантом мають право витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості, однак лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей через неповноту поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідність характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

При цьому наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою з огляду на те, що саме із цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування ним додаткових документів у декларанта та вчинення наступні дії, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребуванню підлягають не всі документи, що передбачені приписами статті 53 МК, а лише ті, що надають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості. Відтак, ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення органом доходів і зборів іншої митної вартості лише тоді, коли подані декларантом документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Отже, на переконання апеляційного суду, митний орган зобов`язаний зазначати конкретні обставини, що викликали обґрунтовані сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, а також причини неможливості її перевірки на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувавши як необхідність перевірки спірних відомостей, так і вказавши документи, надання яких може усунути такі сумніви.

Відтак, відсутність у рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про його протиправність.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Сам факт ненадання позивачем додатково затребуваних документів, які підтверджують митну вартість товару, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за обраним декларантом методом на підставі поданих документів, не є достатнім для висновку про наявність підстав для її коригування митним органом.

Доводи відповідача щодо оцінки ризиків при перевірці митної вартості товарів (наведені з посиланням на відповідні нормативні акти) апеляційний суд оцінює критично, оскільки спрацювання профілів ризиків автоматизованої системи аналізу та управління ризиками і наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари було розмитнено у попередні періоди за вищою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за відсутності інших законних підстав для витребування додаткових документів.

Виходячи із приписів частини 2 статті 55 МК та вимог наказу Міністерства фінансів України № 598 від 24 травня 2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.

При цьому апеляційний суд наголошує, що відповідач не надав суду доказів звернення до спеціалізованого підрозділу ДФС для визначення митної вартості, а також не повідомив суд які саме дані спеціалізованих програмно-інформаційних комплексів Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС або цінову інформацію, отриману в рамках домовленостей, укладених між ДФС та об`єднаннями імпортерів і виробників, використано окрім програмно-інформаційного комплексу АСАУР.

Одночасно апеляційний суд акцентує увагу на тому, що митним органом не було надано доказів про врахування реального стану транспортного засобу при здійсненні митного контролю та визначенні його митної вартості.

Поряд із тим, позивачем було надано суду висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 16/19 від 29 січня 2019 року (а.с. 19-23), відповідно до якого вартість ввезеного з-за кордону на митну територію України автомобіль Volkswagen, модель Touareg 3.0 V6 TDI, бувший у користуванні, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , з врахуванням особливостей його стану в цінах на дату проведення дослідження може становити - 360995,00 грн (11376,00 євро).

Слід погодитися із думкою суду першої інстанції про те, що надані позивачем відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені частиною 2 статті 53 МК, містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів, визначену декларантом і розбіжності у цих документах були відсутні. Спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Відповідач у оскарженому Рішенні обмежився лише загальним висновком про те, що митна вартість товару документально не підтверджена, не зазначив при цьому які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими та у чому полягає невідповідність даних або які розбіжності наявні в поданих декларантом документах.

Суд першої інстанції доречно звернув увагу на те, що всупереч приписам пункту 4 частини 2 статті 55 МК відповідач не навів у оспорюваному Рішенні обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості товарів та фактів, які вплинули на таке коригування, оскільки не зазначив номер та дату митної декларації, на підставі якої скориговано митну вартість імпортованого товару; пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.

Доводи апелянта щодо неврахування при визначенні митної вартості транспортних витрат судом апеляційної інстанції не приймаються з огляду на відсутність доказів про понесення таких. Сам факт переміщення експортованого транспортного засобу на територію України транспортним засобом д.н.з НОМЕР_5 НОМЕР_6 (лафета) не свідчить про необхідність їх врахування при обчисленні митної вартості, оскільки Митницею не спростовано тверджень позивача про те, що транспортування придбаного ним у ФРН автомобіля здійснювалося ним самостійно.

Доводи Митниці щодо невідповідності вартості автомобіля у експортній декларації № 18DE05E4 від 12 грудня 2018 року (11800 євро) та у митній декларації, поданій до митного оформлення, № UA209190/2019/012243 від 30 січня 2019 року (11500 євро), на думку апеляційного суду, сама по собі не свідчить про непідтвердження позивачем митної вартості за ціною договору.

Щодо посилань апелянта на неврахування судом першої інстанції при вирішенні спору приписів Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених митних платежів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 18 липня 2017 року № 643, апеляційний суд звертає увагу на те, що у оскаржуваному судовому рішенні було зобов`язано відповідача лише прийняти подану 19 лютого 2019 року декларантом в інтересах позивача митну декларацію без проведення будь-яких виплат на його користь.

Допущена судом першої інстанції описка у номері податкової декларації підлягає усуненню судом першої інстанції у порядку, передбаченому статтею 253 Кодексу адміністративного судочинства України, і не дає підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Європейський суду з прав людини визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».

Хоча ця справа стосується податкового спору, на переконання апеляційного суду, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, доводи Митниці висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного ним рішення суду та відмови у задоволенні позову.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі № 1.380.2019.001106 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Р. Б. Хобор
Постанова у повному обсязі складена 27 вересня 2019 року.