Справа № 1.380.2019.000192
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/5630/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Качмара В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Ваврик Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у справі №1.380.2019.000192 (рішення ухвалено в м. Львові, головуючий суддя Брильовський Р.М., повний текст рішення складено та підписано 28.02.2019) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третя особа Городоцький районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 14.01.2019 звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третя особа Городоцький районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 19.02.2019 просила визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №1190 о/с від 22.12.2018 року в частині її звільнення з 16 квітня 2017 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції з посади інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС; поновити її на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 17.04.2017; стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на її користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 04.12.2018 по 19.02.2019 у розмірі 10469,94 гривень.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач протиправно повторно звільнив її з займаної посади інспектора слідчого відділення Городоцького РВ ГУ МВС України у Львівській області, у зв`язку зі скороченням штатів. Вказує, що наказом ГУ МВС України у Львівській області від 22.12.2018 № 1190 о/с про звільнення вона повторно звільнена з посади, проте відповідач не запропонував їй іншої посади незважаючи на подання нею рапорту про бажання продовження служби, що суперечить Прикінцевим та перехідним положенням Закону України «Про Національну поліцію». Вважає, що звільнення без працевлаштування є порушенням встановленого порядку звільнення, що спричиняє відповідальність винної особи згідно з чинним законодавством про працю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 1190 о/с від 22.12.2018 року в частині звільнення з 16 квітня 2017 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 з посади інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС. Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 17.04.2017. Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.12.2018 по 19.02.2019, в сумі 10469,94 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 2953 грн. 03 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допущено до негайного виконання.

Не погодившись з таким рішенням суду першої ГУ МВС України у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт вказує, що позивач проходила службу в органах внутрішніх справ, у структурному підрозділі ГУ МВС України у Львівській області. Постановою КМУ від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ. На виконання постанови КМУ було видано наказ МВС України № 1388 від 06.11.2015 року «Про організаційно - штатні питання», що став передумовою та однією із законних підстав для звільнення позивача з органів внутрішніх справ, в контексті реформування правоохоронних органів.

Зазначає, що видаючи оспорюваний наказ, відповідач діяв відповідно до вимог закону, оскільки позивача дійсно не було переведено до поліції, через неподання у період з 06.08.2015 по 06.11.2015 документа (рапорт, заява), який би став підставою для видачі наказу про прийняття на службу до поліції. Отже, у позивача було достатньо часу щоб реалізувати своє право, однак за три місяці він цього не зробив. Зазначає, що при вирішенні даного спору суду першої інстанції необхідно було з`ясувати чи дійсно було волевиявлення працівника спрямоване на бажання проходити службу в поліції та чим це підтверджується. Однак, у даному випадку ОСОБА_1 в період з 06.08.2015 по 06.11.2015 бажання проходити службу в поліції не виявила, належних обставин, які б вказували на неможливість це зробити не навела.

Позивач не скористалась правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ України з 14.08.2006 та наказом ГУ МВС України у Львівській області № 848 о/с від 06.11.2015 звільнена у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 у справі № 813/619/16, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2016, визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України у Львівській області № 848 о/с від 06.11.2015 року, поновлено позивача на посаді.

11.04.2017 наказом № 1021 о/с ГУ МВС України у Львівській області скасовано наказ №848 о/с, а позивача поновлено на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС з 07.11.2015 року.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 11.04.2017 №1047 о/с позивача повторно звільнено з посади.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.06.2017 у справі № 813/1733/17 визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України у Львівській області № 1047 о/с від 11.04.2017 в частині звільнення у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 з посади інспектора слідчого відділення Городоцького РВ ГУ МВС України у Львівській області, поновлено позивача на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького РВ ГУ МВС України у Львівській області з 12.04.2017.

На виконання вказаної постанови суду Головним управлінням МВС України у Львівській області поновлено на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького РВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_1 , а відповідно до наказу ГУ МВС України у Львівській області від 29.08.2017 № 1080 о/с позивача звільнено з посади інспектора слідчого відділення Городоцького РВ ГУ МВС України у Львівській області з 12.04.2017 на підставі п. 64 «г» (через скорочення штатів).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.01.2018 у справі №813/3140/17 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №1080 о/с від 29.08.2017 в частині звільнення з 12.04.2017 у запас Збройних Сил України за п. 64 «г» (через скорочення штатів) ОСОБА_1 з посади інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, поновлено позивача на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 13.04.2017.

На виконання вказаного рішення суду наказом № 1130 о/с від 23.03.2018 ГУ МВС України у Львівській області скасовано наказ № 1080 о/с, а позивача поновлено на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС з 13.04.2017.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 23.03.2018 №1131 о/с позивача вкотре звільнено з посади з 13.04.2017.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.07.2018 у справі №813/1375/18 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №1131 о/с від 23.03.2018 року в частині звільнення з 13 квітня 2017 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 з посади інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС. Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 14.04.2017.

На виконання вказаного рішення суду наказом № 1157 о/с від 03.08.2018 ГУ МВС України у Львівській області скасовано наказ № 1131 о/с, а позивача поновлено на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС з 14.04.2017 року.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 03.08.2018 №1158 о/с позивача звільнено з посади з 14.04.2017.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.09.2018 року у справі № 1340/3761/18 визнано протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 1158 о/с від 03.08.2018 року в частині звільнення з 14 квітня 2017 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 з посади інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС; поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 15.04.2017; стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.08.2018 по 24.09.2018, в сумі 7114,19 грн. (сім тисяч сто чотирнадцять грн..) гривень 19 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства. Рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 2953 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят три) грн.. 03 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допущено до негайного виконання.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 09.10.2018 №1171 о/с позивача звільнено з посади з 15.04.2017.

Львівським окружним адміністративним судом 03 грудня 2018 року прийнято рішення у справі №1340/5030/18, яким визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України у Львівській області №1171 о/с і поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора слідчого відділу Городоцького районного відділу ГУМВС у Львівській області з 16.04.2017.

На підставі вище вказано рішення суду видано ГУ МВС України у Львівській області наказ №1188 о/с 22.12.2018, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора слідчого відділу Городоцького районного відділу ГУМВС у Львівській області з 16.04.2017.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 22.12.2018 №1190 о/с ОСОБА_1 звільнено з посади з 16.04.2017.

Не погодившись з таким рішенням відповідача про звільнення, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що саме на Головне управління МВС у Львівській області покладено обов`язок працевлаштувати позивача у спосіб, достатній для відновлення прав останнього, що передбачає можливість подальшого використання позивача на службі шляхом поновлення на посаді. В даному випадку, позивача звільнено незаконно, з порушенням встановленого законодавством порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Починаючи з 07.11.2015 набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (надалі - Закон №580-VIII), згідно з пунктом 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Згідно з пунктом 10 ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Порядок проходження служби працівниками органів внутрішніх справ України регулюється Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення).

Колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом пункту 64 «г» Положення звільнення у зв`язку із скороченням штатів допускається лише при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Таким чином, зазначені норми Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та Положення № 114 містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Тому, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, керівник органу прямо зобов`язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

Крім того, статтею 184 КЗпП України встановлені окремі гарантії при прийнятті на роботі і заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років.

Згідно з частиною 3 статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років ( до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини - інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, в тому числі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Львівській області, та утворити територіальні органи Національної поліції, в тому числі Головне управління Національної поліції в Львівській області.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання» визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС. Згідно витягу з Переліку змін у штатах МВС в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Львівській області скасовані всі штати й скорочені усі посади.

З огляду на наведені норми законодавства, однією з необхідних умов для прийняття працівників міліції на службу в поліцію слугувало висловлення ними відповідного бажання і лише в разі відмови від походження служби в поліції такі працівники міліції підлягали звільненню зі служби в органах внутрішніх справ на підставі підпункту «г» пункту 63 Положення, через скорочення штатів. При цьому, Законом №580-VIII визначений строк, протягом якого працівник міліції міг бути прийнятий на службу в поліції, який складав три місяці з дня опублікування цього Закону. Зокрема, Закон №580-VIII опублікований в газеті «Голос України» від 06.08.2015 №141-142, отже, тримісячний строк закінчився 06.11.2015.

Відповідно до частини 1 статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Згідно із частиною 2 статті 104 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Частиною 3 статті 105 Цивільного кодексу України передбачено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Згідно положень статті 104 Цивільного кодексу України ліквідація - це така форма припинення діяльності юридичної особи, за якої перестають існувати всі її права та обов`язки без переходу прав та обов`язків у порядку правонаступництва до інших юридичних осіб, тобто є припиненням всіх прав і обов`язків юридичної особи без визначення правонаступника.

Проаналізувавши зміст Законів України «Про міліцію», «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», колегія суддів дійшла висновку, що в них не зазначено про відмову держави від виконання завдань та функцій, які були покладені на органи міліції, тобто у спірному випадку фактично мала місце реорганізація зазначеного правоохоронного органу, оскільки відповідна функція держави ліквідована не була.

Таким чином, оскільки ліквідовано Головне управління МВС у Львівській області з одночасним створенням іншого органу - Головного управління Національної поліції у Львівській області, який виконує повноваження (завдання) органу, що ліквідовується, то зобов`язанням роботодавця (держави) є вжиття заходів щодо працевлаштування працівників ліквідованого у такий спосіб органу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі № 821/3686/15-а (провадження № К/9901/11618/18).

З системного аналізу вказаних правових норм можна дійти висновку про те, що працівник міліції, посада якого скорочена, може бути прийнятий на службу до поліції, за умови його відповідності вимогам до поліцейських, одним із двох способів: шляхом видання наказу про призначення за його згодою або шляхом проходження конкурсу.

У першому випадку формою волевиявлення особи є надання згоди на призначення на посаду. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, тобто ініціатива керівництва. Згода особи є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком згоди є призначення особи на посаду відповідно до узгодженої пропозиції. Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва.

Така ініціатива є обов`язковою, оскільки без неї не може бути виявлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до підпункту «г» пункту 64 Положення №114.

У другому випадку необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).

З наведеного випливає, що лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад і не подала заяви (рапорту) про участь у конкурсі на зайняття певної посади, виникають підстави для застосування до неї приписів пункту 10 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» щодо звільнення за скороченням штатів.

При цьому підпунктом «з» пункту 63 Положення № 114 передбачено можливість звільнення зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів за умови відсутності можливості подальшого використання працівника на службі.

Отже, на думку апеляційного суду, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату керівник органу прямо зобов`язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

Відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували, що позивачу пропонувались будь-які посади в реорганізованому МВС України або новостворених органах поліції, а також те, що він не може бути прийнятий на службу до поліції, зокрема, через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського.

Такі ж правові позиції викладені Верховним Судом у постановах у справах №813/1760/17 від 07 березня 2019 року, №825/3735/15-а від 25 березня 2019 року, №808/9137/15 від 17 квітня 2019 року і відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Необхідно зауважити, що Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

При цьому, невиконання органом державної влади свого обов`язку у спірних правовідносинах у встановлений законом строк не може позбавляти особу права на прийняття на службу до поліції відповідно до пункту 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію». Посада, яка може бути запропонована скаржнику, за умови його відповідності вимогам до поліцейських, може бути рівнозначною, вищою або нижчою щодо посади, яку він обіймав під час проходження служби в міліції.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 25 березня 2019 року у справі № №825/3735/15-а.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що саме на Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області покладено обов`язок працевлаштувати позивача у спосіб, достатній для відновлення прав останнього, що передбачає можливість подальшого використання позивача на службі шляхом поновлення на посаді.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відтак, з огляду на протиправність наказу відповідача від 22.12.2018 № 1190 о/с «Про звільнення « та з урахуванням абзацу 2 пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, згідно з яким днем звільнення вважається останній день роботи, позивача належить поновити з 17.04.2017.

Відповідно до пункту 24 Положення № 114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Положенням № 114 не врегульовано порядок визначення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівника з органів внутрішніх справ. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини. Відтак, при вирішення даного спору у цій частині субсидіарно підлягають застосуванню відповідні норми трудового законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100). Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до приписів частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.01.2018 у справі № 813/3140/17 на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.06.2017 по 11.01.2018 в сумі 20268,73 грн. за виключенням податків і зборів.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.07.2018 у справі № 813/1375/18 на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.01.2018 по 06.07.2018 в сумі 23624, 48 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.09.2018 у справі № 1340/3761/18 на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.08.2018 по 24.09.2018 в сумі 7114,19 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 у справі № 1340/5030/18 на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.08.2018 по 24.09.2018 в сумі 9396,10 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, тривалість вимушеного прогулу позивача, який утворився внаслідок прийняття протиправного наказу відповідача від 22.12.2018 №1190 о/с необхідно обраховувати з 04.12.2018 по 19.02.2019, що становить 78 календарних дні.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 у справі за №813/619/16, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.06.2017 у справі №813/1733/17 та рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.01.2018 року у справі № 813/3140/17 встановлено обставину, що середньоденна заробітна плата позивача становить 134,23грн, а розмір грошового забезпечення за один місяць - 2953,03 грн.

Таким чином, грошове забезпечення позивача за час вимушеного прогулу становить 10469,94 грн. (134,23грн. х 78 день) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості даного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у справі №1.380.2019.000192 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 02.10.2019