Справа № 520/4594/19
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 р.Справа № 520/4594/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 року (ухвалене суддею Чудних С.О.) по справі № 520/4594/19 за позовом Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства "Аптека 2011"

про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Харківське обласне відділення Фонду соціального захисту населення інвалідів звернулося до суду з адміністративним позовом до Приватного підприємства «Аптека 2011» (далі - ПП «Аптека 2011»), в якому просило стягнути адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю в сумі 252 400,98 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 р. адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 р. і задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, позивач вказує, що на підприємство покладається обов`язок по створенню та самостійному працевлаштуванню особи з інвалідністю. Оскільки відповідачем не було виконано обов`язку щодо працевлаштування інвалідів, то останній має обов`язок сплатити суму адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.

Згідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ПП «Аптека 2011» подано до Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 25.02.2019 р. форму 10-ПІ «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів» за 2018 рік.

Згідно до звіту форми 10-ПІ у ПП «Аптека 2011» середньооблікова чисельність штатних працівників в 2018 році на підприємстві становить 8 осіб, а згідно ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2018 році визначена для відповідача - 2 місця.

Відповідно до звіту форми 10-ПІ у відповідача в 2018 році середньооблікова чисельність штатних працівників-інвалідів складала 2 особи.

Враховуючи дані звіту, позивачем розраховано суму адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році, становить 252 400,98 грн.

З огляду на встановлені позивачем обставини, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем були вчинені всі передбачені законодавством заходи щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, в зв`язку з чим, заявлена сума адміністративно-господарських санкцій є необґрунтованою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 8 ст. 69 Господарського кодексу України визначено, що підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, осіб з інвалідністю, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

З метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом. (ч. 1 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні»).

Згідно з ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною другою вказаної статті Закону визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції (ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні»).

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, стаття 218 цього Кодексу, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Отже, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

У свою чергу, елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.

Аналогічну позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 31.01.2019 р. у справі № 809/750/17.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що суб`єкт господарської діяльності звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Таким чином, у цій справі необхідно перевірити, чи вжив відповідач залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, яке полягає у не забезпеченні середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Як визначено ч. 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зі змісту ст. 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» вбачається, що пошук підходящої роботи для особи з інвалідністю здійснює державна служба зайнятості.

Пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону України від 05.07.2012 р. № 5067-VІ «Про зайнятість населення» (набрав чинності з 01.01.2013 р.) встановлено, що роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Таким чином, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії підприємство, фактично, вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 р. № 316 (далі - Наказ № 316) було затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Згідно з Наказом № 316 форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.02.2019 р. ПП «Аптека 2011» подано річний звіт за формою 10-ПІ «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів» за 2018 рік до Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (а.с. 10, 88).

Поряд з тим, ПП «Аптека 2011» протягом 2018 року, а саме: 11.01.2018 р., 23.02.2018 р., 30.03.2018 р., 27.04.2018 р., 18.05.2018 р., 22.06.2018 р., 27.07.2018 р., 27.08.2018 р., 24.09.2018 р., 19.10.2018 р., 26.11.2018, 28.12.2018 р. подавалися звіти форми № 3-ПН до Харківського міського центру зайнятості (а.с. 17-49, 52-87).

Зі змісту листа Харківського міського центру зайнятості вбачається, що відмов у прийняті на роботу осіб з інвалідністю з боку ПП «Аптека 2011» не було (а.с. 16).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем самостійно працевлаштовано наступних осіб з інвалідністю: 17.08.2018 р. ОСОБА_1 (наказ про прийняття на роботу № 17.08-1К від 17.08.2018 р.), 27.04.2018 р. ОСОБА_2 (наказ про прийняття на роботу № 27.04-3К від 27.04.2018 р., наказ про звільнення з роботи № 12.10-1К від 12.10.2018 р.), 06.04.2018 р. ОСОБА_3 (наказ про прийняття на роботу № 06.04-2К від 06.04.2018 р., наказ про звільнення з роботи № 02.07-13К від 02.07.2018 р.) (а.с. 10 зворотній бік, а.с. 90).

Також, у 2018 році на ПП «Аптека 2011» відповідно до списку працюючих інвалідів-штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на підприємстві у 2018 році працевлаштовані наступні особи з інвалідністю: ОСОБА_4 у період з 22.12.2017 р. по 14.05.2018 р. (наказ про прийняття на роботу № 22.12-1К від 22.12.2017 р., наказ про звільнення з роботи № 14.05-2К від 14.05.2018 р.); ОСОБА_5 з 13.10.2016 р. (наказ про прийняття на роботу № 13.10-13К від 13.10.2016 р.) (а.с. 10 зворотній бік, а.с. 90).

Отже, порушення відповідачем вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо прийняття заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю судом апеляційної інстанції не встановлено.

Посилання апелянта на те, що на підприємство покладається обов`язок по самостійному працевлаштуванню осіб з інвалідністю суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в ч. 1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

Дана позиція узгоджується з практикою Верховного Суду викладеною в постанові від 24.04.2019 р. у справі № 817/1188/18.

З огляду на вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій. Відповідачем виконані вимоги, покладені на нього Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», а чинне законодавство не зобов`язує підприємство самостійно займатися пошуком та працевлаштуванням осіб з інвалідністю.

Згідно з ч. 1 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 року по справі № 520/4594/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 30.09.2019 року