Справа № 200/7116/19-а
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2019 р. Справа№200/7116/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

4 червня 2019 позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області (ідентифікаційний код 39767332, 85102, Донецька обл., місто Костянтинівка, вулиця Європейська, будинок 13) про визнання протиправною бездіяльність щодо неприйняття наказу про затвердження проекту землеустрою на передачу земельної ділянки кадастровий номер :07:000:2560 безоплатно у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства; зобов`язати затвердити поданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель особистого селянського призначення державної власності, площею 2,0 га кадастровий номер :07:000:2560 розташованої за межами населених пунктів на території Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області згідно проекту землеустрою від 10.07.2018. Позов вмотивовано тим, що 09.10.2017 позивач звернулась до управління з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності. Не отримавши відповіді в строк, передбачений ч.4 ст. 118 Земельного кодексу України, згідно ч.7 вказаної статті, отримано право на замовлення проекту землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомлено відповідний орган. 10.07.2018 виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивача, відомості внесені до Державного земельного кадастру, присвоєно кадастровий номер :07:000:2560. Відповідачем відмовлено у затверджені цього проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у безоплатну власність. Позивач вважає цю відмову безпідставною та такою, що суперечить вимогам Закону України «Про землеустрій».

10 червня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

24 червня 2019 року ухвалою суду призначено підготовче засідання на 29 липня 2019 року.

29 липня 2019 року ухвалою суду відкладено розгляд справи на 02 вересня 2019 року.

Відповідачем надано відзив, в якому зазначено, що за результатом розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності листом від 02.01.2018 №В-6373/0/11/6-18 запропоновано обрати іншу земельну ділянку, оскільки витребувана земельна ділянка є частиною земельної ділянки, на яку надано дозвіл розпорядженням Першовтравневої райдержадміністрації іншій особі. Листом від 27.03.2018 роз`яснено про неправомірність дій позивача стосовно укладання договору про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповіді надіслані простою кореспонденцією. Вважає відмову у наданні дозволу вмотивованою, що унеможливлює затвердження проекту землеустрою на передачу земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства. Крім того, вказує, що не погоджується з вимогою позивача зобов`язати затвердити даний проект землеустрою, оскільки суд не може втрутитись у діяльність органу державної влади, зобов`язуючи його приймати конкретне рішення, що є втручанням в дискреційні повноваження та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

02 вересня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 30 вересня 2019 року.

В додаткових поясненнях та відповіді на відзив позивачем зазначено, що неприйняття рішення за результатом розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою на передачу земельної ділянки у власність є бездіяльністю з боку відповідача. Зазначає про те, що земельній ділянці присвоєно кадастровий номер саме за заявою ОСОБА_1 , а твердження відповідача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі не є підставою для відмови.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, за таких обставин суд визнав за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області є суб`єктом владних повноважень, територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.

09 жовтня 2017 року позивачем до Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області подано клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,0 га на території Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів для ведення особистого селянського господарства. Клопотання отримано відповідачем 21.11.2017 та зареєстровано за вх.№В-6373/0/5-17.

21 грудня 2017 року Головним управлінням Держгеокадастру в Донецькій області листом №В-6373/0-4285/6-17 складено лист в якому повідомлено про звернення до Бердянської міської ради Мангушського району Донецької області з метою висловлення позиції щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

02 січня 2018 року відповідачем складена відповідь №В-6373/0-11/6-18, в якій за результатом розгляду заяви від 09.10.2017 б/н зазначено про надання іншій особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки розпорядженням голови Першотравневої РДА №339, яка звернулась з відповідним клопотанням у встановленому законом порядку, що унеможливлює задоволення заяви ОСОБА_1 . До відповіді долучена копія розпорядження голови Першотравневої РДА №339, яке прийнято на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04.07.2012 №2а/0570/6975/2012 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/25174235) про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_2 площею 571,5 га, з них оренду 564,57 га та у власність 6,93 га для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення на території Бердянської сільської ради за межами населеного пункту.

Доказів надсилання та отримання позивачем листів від 21.12.2017 №В-6373/0-4285/6-17 та від 02.01.2018 №В-6373/0-11/6-18 до суду не надано.

11 січня 2018 року позивачем до Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області подано повідомлення про замовлення розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу на підставі ч.3 п.7 ст. 118 Земельного кодексу України у зв`язку із ненаданням у місячний строк дозволу на розроблення проекту землеустрою або мотивованої відмови у його наданні. До повідомлення додано договір №03-03/01 укладений 11 січня 2018 року між замовником ОСОБА_1 та виконавцем ФОП ОСОБА_3 предметом якого є виконання проектно-вишукувальних робіт з розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: Бердянська сільська рада, Мангушського району Донецької області. Також, додано акт прийомки-передачі межових знаків (без дати, без номеру) що складений інженером-землевпорядником ОСОБА_3 . та громадянкою ОСОБА_1 , у присутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок - відомості щодо осіб відсутні, про те, що межі земельної ділянки за кадастровим номером :07:000:2560 закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками третього типу (дерев`яні) у кількості 6 штук. Згідно п.3 власниками/користувачами суміжних земельних ділянок претензій щодо меж та конфігурацій земельної ділянки не заявлено. Вказаний акт підписано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Повідомлення про замовлення розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу надіслано відповідачу 25.01.2018 та отримано ним.

27 березня 2018 року Головне управління Держгеокадастру в Донецькій області у відповіді №В-916/0-837/0/37-18 на повідомлення про розроблення проекту землеустрою від 11.01.2018 без номеру (вх.№В-916/0/36-18) зазначило, що твердження про ненадання відповіді на заяву щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є безпідставним, оскільки відповідь від 02.01.2018 №В-6373/0-11/6-18 надіслана поштою.

17 вересня 2018 року відповідачем надана відповідь №В-4249/0-2210/0/37-18 про неможливість затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки безоплатно у власність громадянці ОСОБА_1 з огляду на те, що цей проект не відповідає ст. 50 Закону України «Про землеустрій», а саме відсутнє рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання відсутній підпис суміжного землекористувача.

05 листопада 2018 року листом №В-5102/0-2556/0/37-18 повернуто проект землеустрою, з посиланням на не врахування листа Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області №В-4249/0-2210/0/37-18 від 17.09.2018 та не усунення зазначених в ньому недоліків.

Спірною є відмова у затверджені проекту землеустрою на передачу земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, що викладена у листі від 05.11.2018 №В-5102/0-2556/0/37-18.

Згідно з ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України.

Згідно п. "а" ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч.4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно ч. 8 ст. 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати:

додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій";

надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями;

проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунуто недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що за результатом розгляду клопотання про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідач листом від 05 листопада 2018 року №В-5102/0-2556/0/37-18 повернув вказаний проект через те, що недоліки викладені в листі від 17 вересня 2018 року №В-4249/0-2210/0/37-18 не усунуті.

Первинно в листі від 17 вересня 2018 року №В-4249/0-2210/0/37-18 відповідачем повідомлено про відсутність підстав для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без отримання дозволу Головного управління, з посиланням на норми ст. 50 Закону України «Про землеустрій», та відсутність підпису суміжного землекористувача в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання, з посиланням на норми ст. 96 Земельного кодексу України, додаток 2 до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376, п. «б» ст. 198 Земельного кодексу України. Проект землеустрою повернуто без прийняття відповідного рішення про його затвердження.

Відносно підстав для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без отримання дозволу Головного управління, з посиланням на норми ст. 50 Закону України «Про землеустрій» суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 50 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Абзацом третім ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з абзацом 3 частини третьої статті 123 Земельного кодексу України особа має право замовити розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу, якщо уповноважений орган у місячний строк не надав ні дозволу на його розроблення, ні мотивованої відмови у наданні такого дозволу.

Аналіз положень абзацу 3 частини третьої статті 123 Земельного кодексу України дає підстави для висновку, що зацікавлена особа має право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу протягом одного місяця від дня закінчення місячного строку з часу реєстрації клопотання у відповідному уповноваженому органі. Місячний строк, упродовж якого особа може реалізувати це право, є присічним. Відтак, нездійснення права замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у цей строк призводить до припинення цього права.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатом звернення позивача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,0 га на території Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів для ведення особистого селянського господарства, яке отримане відповідачем 27.11.2018, а ні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а ні мотивованої відмови Головним управлінням у місячний строк (тобто до 28.11.2018) не надано.

На виконання вимог передбачених абзацом третім ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України позивачем у встановлений строк замовлено розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу, про що письмово повідомлено управління. Також, до повідомлення додано договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що укладений 11 січня 2018 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем дотримано вимоги ст. 118 Земельного кодексу України щодо розробки проекту землеустрою з відведення земельної ділянки без отримання відповідного дозволу.

Відносно відсутності підпису суміжного землекористувача в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання, з посиланням на норми ст. 96 Земельного кодексу України, додаток 2 до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376, п. «б» ст. 198 Земельного кодексу України суд зазначає наступне.

Вимогами статті 96 Земельного кодексу України визначені обов`язки землекористувачів, а саме: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем.

Порядок встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовим знаками регулюється Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17/686.

Відповідно до змісту п. 2.1 вищевказаної Інструкції, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі. В даному випадку проект землеустрою позивача ще не затверджений. Отже, законні підстави для повернення на доопрацювання проекту землеустрою з наведеного відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2019 року по справі №200/9826/18-а (http://reyestr.court.gov.ua/Review/80691843).

Щодо неприйняття наказу про затвердження проекту землеустрою на передачу земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства суд зазначає наступне.

Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 (далі - Положення № 333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за №1391/29521.

Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Згідно пункту 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої Наказом Держгеокадастру від 15 жовтня 2015 року № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

При цьому пунктом 123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його затвердженні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним судом у постанові від 06 березня 2019 року справа №1640/2592/18, в постанові від 16.05.2019 р. по справі №817/252/18.

В межах даного адміністративного спору позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а із відповідною заявою, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив позивачеві відповіді у формі листа.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що відсутність належним чином оформленого рішення Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його затвердженні у формі наказу, свідчить про протиправну бездіяльність уповноваженого органу, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання затвердити поданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель особистого селянського призначення державної власності, площею 2,0 га кадастровий номер :07:000:2560 розташованої за межами населених пунктів на території Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області згідно проекту землеустрою від 10.07.2018, суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, згідно норм Земельного кодексу України єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Слід зазначити, що зобов`язання затвердити проект щодо відведення вказаної земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Затвердження такого проекту без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до пункту 4 частини першої 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені статтею 118 Земельного кодексу України, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області прийняти відповідне рішення, тобто рішення про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Аналогічні висновки містяться в декількох рішеннях Верховного Суду: постановах від 28.02.2019 в справі №818/1903/17, від 05.03.2019 у справі № 818/1817/17, від 06.03.19 в справах №1640/2592/18 та 1640/2594/18 (номери в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 80197919, 80269038,80269406,80269161 відповідно).

Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року), запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття (Olsson v. Sweden (no. 1), 24 March 1988, Series A no. 130).

Суд враховує усі надані позивачем докази, а також те, що 07 червня 2018 року експертом державної експертизи складено висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №5613/82-18 з підсумковою оцінкою - погоджується. Однією з основних характеристик запроектованої земельної ділянки є те, що на момент складання проекту землеустрою це землі запасу, які не надані у власність користування громадянам чи юридичним особам, код згідно КВЦПЗ 16.00.

Крім того, суд зазначає, що надання будь-яким особам дозволів на розроблення відповідних проектів землеустрою є лише первісним етапом процедури відведення земельних ділянок і не означає, що такі проекти землеустрою в наступному будуть затверджені компетентним суб`єктом владних повноважень, а земельні ділянки - передані заявникам (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17).

Суд зазначає, що під час розгляду справи встановлено, що зауваження (недоліки) викладені в листах про відмову у затверджені проекту землеустрою на передачу земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства є безпідставними, а згідно вимог ст. 186-1 Земельного кодексу України не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки ніж ті, на яких було наголошено у попередньому висновку про відмову.

Отже, задоволення вимоги про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою в даному випадку не буде втручанням суду в дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, а буде обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача затвердити поданий проект землеустрою від 10.07.2018 щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель особистого селянського призначення державної власності, площею 2,0 га кадастровий номер :07:000:2560 розташованої за межами населених пунктів на території Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області, що буде обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягажє стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн., сплачений згідно квитанції від 27.05.2019 №0.0..1.

На підстав наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області щодо визнання протиправною бездіяльність щодо неприйняття наказу про затвердження проекту землеустрою на передачу земельної ділянки кадастровий номер :07:000:2560 безоплатно у власність ОСОБА_1 площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Донецькій області (ідентифікаційний код 39767332, 85102, Донецька обл., місто Костянтинівка, вулиця Європейська, будинок 13) затвердити поданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) для ведення особистого селянського господарства із земель особистого селянського призначення державної власності, площею 2,0 га кадастровий номер :07:000:2560 розташованої за межами населених пунктів на території Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області згідно проекту землеустрою від 10.07.2018.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області (ідентифікаційний код 39767332, 85102, Донецька обл., місто Костянтинівка, вулиця Європейська, будинок 13) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення КАС України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Кошкош