Справа № 280/3533/19
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
26 вересня 2019 року ( о 09 год. 45 хв.) Справа № 280/3533/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання: Сонгулія О.В., представника позивача: адвоката Нінчук-Худякової О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; )

про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 29.01.2019 №208 про стягнення сум пенсії, виплачених надміру щодо позивача;

2) зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошові кошти, утримані з його пенсії на підставі рішення 29.01.2019 №208 про стягнення сум пенсії, виплачених надміру.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі Закон №2262-XII). 28.05.2016 його було призвано на військову службу за контрактом до Збройних Сил України як військовозобов`язаного, а 18.01.2019 звільнено в запас. 29.01.2019 відповідач прийняв рішення про стягнення з позивача сум пенсії, виплачених надміру, на підставі якого кожного місяця з пенсії позивача відраховуюсь кошти, які на думку відповідача є переплатою пенсії за період з 28.05.2016 по 27.11.2016 внаслідок укладання контракту про проходження військової служби в Збройних Силах України строком на шість місяців. З посиланням на норми Закону №2262-XII позивач вважає, що рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню, а кошти, які були з нього стягнуті підлягають поверненню. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 29.07.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 12.08.2019.

Протокольною ухвалою суду від 12.08.2019 відкладено розгляд справи та призначено судове засідання на 23.09.2019.

14.08.2019 відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов (вх.№33672), в якому з посиланням на положення Закону №2262-XII він вказує, що відповідно до частини 2 статті 2 Закону №2262-ХІІ пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу зокрема, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань виплата пенсій на час їх служби припиняється. Виплата пенсії не припиняється в разі повторного прийняття на військову службу на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію. При цьому, відповідач вважає, що в контракті повинно бути зазначено, що він укладений саме на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію. Інакше, повторне прийняття на військову службу тягне за собою припинення виплати пенсії. Враховуючи, що позивачем укладений контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на шість місяців без визначення строку його дії до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, було прийнято рішення про стягнення з позивача надмірно виплачених сум пенсії за період з 28.05.2016 по 27.11.2016 протягом строку дії контракту. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

23.09.2019 позивач подав до суду відповідь на відзив (вх.39286), в якому не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву та додатково зазначає, що типова форма контракту визначена Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153 та не передбачає окремої форми для «особливих» контрактів. З аналізу наданих до матеріалів справи письмових доказів випливає, що контракт з позивачем був укладений саме на час особливого періоду.

Протокольною ухвалою суду від 23.09.2019 розгляд справи відкладено та призначено судове засідання на 26.09.2019.

24.09.2019 до суду надійшла заява відповідача, в якій він просив суд розглянути справу без участі його представника. Крім того, зазначив, що заперечення на відповідь на відзив надаватись не будуть.

У судовому засіданні 26.09.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні 26.09.2019 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши заяви по суті справи та надані сторонами письмові докази, встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ з 01.09.2011 довічно (а.с.10).

Відповідно до Довідки Шевченківського районного військового комісаріату №4/4477 від 25.01.2019 ОСОБА_1 27.08.2014 згідно Указу Президента України №607 від 21.07.2014 був призваний на військову службу по мобілізації до Збройних Сил України як військовозобов`язаний.

12.08.2015 на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_2 №39-рс від 07.08.2015 ОСОБА_1 був звільнений (демобілізований) в запас.

28.05.2016 молодший сержант ОСОБА_1 був призваний на військову службу за контрактом до Збройних Сил України як військовозобов`язаний, контракт укладений 28.05.2016 з Міністерством оборони України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах сержантського складу строком на 6 місяців.

18.01.2019 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 №14 від 18.01.2019 звільнений (демобілізований) в запас (а.с. 7,8, 19).

29.01.2019 ГУ ПФУ в Запорізькій області прийняло рішення №208 про стягнення з позивача сум пенсії, виплачених надміру, в розмірі 33248,42 грн (а.с.10).

Листом від 04.02.2019 ГУ ПФУ в Запорізькій області повідомило позивача про наявну переплату пенсії за період з 28.05.2016 до 27.11.2016 у зв`язку з неповідомленням про укладення контракту про проходження військової служби на 6 місяців, а також про подальше стягнення надмірно виплаченої суми за рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області у відповідності з чинним законодавством України та обмеження щомісячного утримання на 20% (а.с.9).

Вважаючи протиправним рішення відповідача про стягнення сум пенсії, виплачених надміру, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Як зазначено у абз.11 ст.1 Закону України «Про оборону України», у цьому Законі терміни вживаються у такому значенні: особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В абз.5 ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу (стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII був затверджений Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», який набрав чинності з дня його опублікування у газеті «Голос України» від 18 березня 2014 року № 49. Таким чином, з 18 березня 2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Указом Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України від 15 січня 2015 року № 113- VII, який набрав чинності 20 січня 2015 року, оголошено проведення часткової мобілізації.

Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав.

Як зазначено у ч.4 ст.19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ) (у редакції на час укладення позивачем контракту) форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з п.8 «Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України», затвердженого 07.11.2001 Указом Президента України №1053/2001, контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України письмова угода, що укладається між громадянином України і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби. Контракт укладається за зразком, що додається, у двох примірниках, підписується особою, яка вступає на військову службу або продовжує військову службу за контрактом, і посадовою особою Збройних Сил України, зазначеною у пункті 9 цього Положення, скріплюється гербовою печаткою військової частини, органу військового управління, установи, організації, військового навчального закладу (далі - військова частина) і зберігається у кожної із сторін. Контракт є підставою для видання наказу по особовому складу про зарахування особи до Збройних Сил України і призначення її на посаду.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.23 Закону №2232-ХІІ (тут і надалі у редакції на час укладення позивачем контракту), для військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які під час дії особливого періоду вислужили не менше 11 місяців, осіб, звільнених з військової служби під час дії особливого періоду, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану (настання воєнного часу) або оголошення рішення про демобілізацію, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється шість місяців. Строк проходження військової служби для таких військовослужбовців може бути продовжено за новими контрактами на строк шість місяців.

Як зазначено у п. «а» ст.1-2 Закону №2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону №2262-ХІІ пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Відповідно до ч.3 ст.2 Закону №2262-ХІІ пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу під час часткової чи загальної мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту виплата пенсій на час такої служби не припиняється. Після звільнення із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу повторного прийняття їх на службу до дня демобілізації або звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде нижчим за розмір, який вони отримували до повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу у зв`язку з мобілізацією, на особливий період.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що всі контракти про проходження військової служби у Збройних Силах України, укладені терміном на 6 місяців є такими, що укладаються у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, і не існують поза межами особливого періоду.

Відтак, на всіх осіб, які уклали такі контракти мають розповсюджуватись норми ч.3 ст.2 Закону №2262-ХІІ і виплата пенсійного забезпечення таким особам, якщо вони отримують пенсію за даним Законом, не повинна припинятись.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.04.2018 у справі №569/5311/17.

Матеріалами справи підтверджено, що контракт від 28.05.2016 укладений між позивачем та Міністерством оборони України є строковим та укладеним на шість місяців.

Окрім того, за умовами контракту ОСОБА_1 зобов`язувався проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку дії контракту, а вразі настання особливого періоду - понад установлений строк контракту, відповідно до вимог, визначених законодавством.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача щодо поширення на нього дії ч.3 ст.2 Закону №2262-ХІІ, оскільки за умовами контракту його строк продовжується в разі настання особливого періоду, тобто фактично строк дії контракту закінчується з настанням строку, на який його укладено, або пов`язаний із закінченням особливого періоду, що спростовує твердження відповідача, про те, що контракт не містить посилання на його укладення на особливий період.

З урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог стосовно визнання протиправним та скасування рішення відповідача №208 від 29.01.2019 про стягнення сум пенсії, виплачених надміру позивачу.

При визначенні способу захисту порушеного права суд виходить з того для повного та ефективного захисту необхідно зобов`язати відповідача повернути позивачеві утримані із його пенсійного забезпечення кошти на підставі рішення №208 від 29.01.2019 про стягнення сум пенсії, виплачених надміру.

Частинами 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами ст. 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, суд зазначає, що відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення про стягнення з позивача сум пенсії, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в силу приписів Закону України «Про судовий збір», питання про розподіл судових витрат не вирішується.

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 29.01.2019 №208 про стягнення сум пенсії, виплачених надміру ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повернути ОСОБА_1 кошти, утримані з його пенсії на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 29.01.2019 №208 про стягнення сум пенсії, виплачених надміру.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; .

Повне судове рішення складено 30.09.2019.

Суддя М.О. Семененко