Справа № 460/140/19
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8380/19, 857/8381/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Запотічного І.І.,

з участю секретаря судового засідання Юник А.А.,

представника позивача Добродій О.М.,

представника відповідача Смілки В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Міністерства оборони України, Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України на рішення та додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року та 13 червня 2019 року у справі № 460/140/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України про визнання протиправними та скасування наказів (рішення суду першої інстанції ухвалені суддею Щербаковим В.В. в м. Рівному 23.05.2019 року о 16:09 год. та 13.06.2019 року о 14:37 год., згідно наявних у справі відомостей повні тексти рішень складені 27.06.2019 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач, МО України).

З врахуванням заяви про уточнення та збільшення позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати пункт 1 наказу МО України від 11.01.2019 року № 9КП щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , начальника Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління (далі Східне ТКЕУ), у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, пункт 4 параграфу 3 наказу МО України 01 лютого 2019 року № 47 (по особовому складу) щодо звільнення позивача з військової служби через службову невідповідність.

Рішенням та додатковим рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року та 13 червня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із вказаними рішеннями, їх оскаржив відповідач та третя особа Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України (далі третя особа, ГоловКЕУ), які покликаючись на те, що вказані рішення є незаконними та прийнятими з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просять рішення від 23 травня 2019 року та додаткове рішення від 13 червня 2019 року Рівненського окружного адміністративного суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликаються на те, що внаслідок неналежної організації діяльності позивачем на посаді начальника Східного ТКЕУ, не були використані в повному обсязі виділені на будівництво на реконструкцію житла військовослужбовців кошти. З метою уточнення причин і умов, що сприяли невиконанню вимог доручень керівництва МО України та ГоловКЕУ щодо взяття зобов`язань та використання бюджетних коштів у визначені терміни Східним ТКЕУ, було проведено службове розслідування. За результатами службового розслідування встановлено порушення ОСОБА_1 вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут внутрішньої служби), відомчих нормативних актів МО України, директивних вказівок та розпоряджень військових начальників. При накладенні дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховано характер, обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Позивач надав апеляційному суду письмові відзиви на апеляційні скарги, в яких заперечує доводи апелянтів, просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг.

В судовому засіданні представник апелянта МО України наполягав на задоволенні апеляційних скарг, представник позивача проти задоволення апеляційних скарг заперечувала.

Представник третьої особи надіслав до апеляційного суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 проходить дійсну військову службу у Збройних Силах України на посаді начальника Східного ТКЕУ з 15 грудня 2016 року.

На військовій службі перебуває з 1990 року.

11.01.2019 року Міністром оборони видано наказ № 9КП «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до пункту 1 даного наказу позивача звільнено за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

01.02.2019 року Міністром оборони України видано наказ (по особовому складу), згідно пункту 4 параграфу 3 якого ОСОБА_1 відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за пунктом «д» (через службову невідповідність) на підставі накладеного Міністром оборони України дисциплінарного стягнення звільнення з військової служби за службовою невідповідністю (наказ Міністра оборони України від 11.01.2019 року № 9КП).

Не погодившись з прийнятими наказами, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що висновки службового розслідування, на які посилаються відповідач та третя особа, суперечать наказу від 11.01.2019 року № 9КП. Відповідачем не доведено наявності причинного зв`язку між діями ОСОБА_1 та негативними наслідками, за які його притягнуто до відповідальності. В оскаржуваному наказі не конкретизовано, які саме протиправні дії вчинив позивач. Крім того, результати службового розслідування не могли стати підставою для винесення наказу від 11.11.2019 року № 9КП, оскільки результати даного розслідування оформлені відповідним наказом начальника ГоловКЕУ лише 31.01.2019 року. В самому тексті наказу жодних посилань на висновки розслідування немає.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-XII проходження військової служби здійснюється, у тому числі громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями (ч. 3 ст. 2 Закону № 2232-XII).

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються Законом № 2232-XII та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби, затверджений Законом України № 548-XIV від 24 березня 1999 року.

Відповідно до ст. 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно статті 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець, зокрема, зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Статтею 59 Статуту внутрішньої служби, крім іншого, встановлено, що командир (начальник) зобов`язаний знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; постійно вдосконалювати особисту підготовку; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові).

Статтями 26 та 27 Статуту внутрішньої служби визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

За приписами преамбули Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року № 551-ХIV (далі Дисциплінарний статут), цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 68 Дисциплінарного статуту на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження в посаді; пониження військового звання на один ступінь; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; позбавлення військового звання.

Статтями 83 - 86 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Відповідно до пункту 1 Розділу І «Загальні положення» Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 року № 608 (далі Порядок № 608) цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів).

Пунктом 1 Розділу ІІ «Підстави призначення та предмет службового розслідування» Порядку № 608 визначено, що службове розслідування може призначатися у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;

скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;

надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Згідно пункту 2 Розділу ІІ «Підстави призначення та предмет службового розслідування» Порядку № 608 службове розслідування не призначається, якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Враховуючи наведені встановлені судом обставини та наведені положення нормативно-правових актів, суд приходить до наступних висновків.

Пунктом 84 Дисциплінарного статуту та Розділом ІІ Порядку № 608 передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що призначення службового розслідування є дійсно правом, але не обов`язком особи, яка приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Як вбачається з позиції відповідача, викладеної ним у запереченні на позовну заяву, а також, виходячи із змісту оскаржуваного наказу від 11.01.2019 року № 9КП в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, не передувало проведення службового розслідування.

Разом з тим, в ході розгляду справи судом першої інстанції, а також в апеляційних скаргах відповідач та третя особа посилаються на те, що висновки службового розслідування, призначеного ГоловКЕУ, були використані при винесенні оскаржуваного наказу.

Виходячи з встановлених обставин справи, спірності висновків оспорюваного наказу від 11.01.2019 року № 9КП, суд апеляційної інстанції вважає, що хоча призначення чи непризначення службового розслідування щодо вчиненого дисциплінарного проступку належить до дискреційних повноважень відповідного військового начальника, однак в даному випадку неприйняття відповідного рішення щодо призначення такого розслідування не відповідало конкретним обставинам, неможливості без службового розслідування встановити винних осіб та ступінь їх вини.

Виходячи із обставин даної справи, накладення такого крайнього заходу дисциплінарного стягнення як звільнення з військової служби за службовою невідповідністю до особи, яка має бездоганний попередній послужний список, перебувала на військовій службі на протязі тридцяти років, суперечливості самих обставин вчинення проступку, мало мати беззаперечні підстави, які можуть бути у випадку оскарження рішення про накладення стягнення підтвердженні відповідними доказами.

Однак, відповідач та третя особа як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, доводячи законність оскаржуваних наказів, фактично посилаються тільки на висновки службового розслідування, проведеного ГоловКЕУ, а не Міністерством оборони.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, висновки, зазначені в наказі від 11.01.2019 року № 9КП, не відповідають висновкам, зазначеним в акті про результати службового розслідування від 05 січня 2019 року, адже службовим розслідуванням не встановлено вини позивача у невиконанні наказу Міністерства оборони України від 03 серпня 2016 № 400 «Про затвердження Положення про облік та використання коштів спеціального фонду Державного бюджету в Міністерстві оборони України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.08.2016 за №1191/29321, директиви Міністра оборони України від 04 листопада 2014 року №Д-322/1/39дск, доручення тимчасово виконуючого обов`язки Міністра оборони України від 31 липня 2017 року №1930/з/2-2015 з боку полковника ОСОБА_1 . А саме порушення зазначених відомчих наказу, директиви та доручення стали підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

З акту про результати службового розслідування від 05 січня 2019 року встановлено, що в Східним ТКЕУ не у повному обсязі використано фінансовий ресурс, виділений із Державного бюджету. Зокрема, у дохід держави списано коштів на загальну суму 22489415,73 грн.

В той же час, в оскаржуваному наказі від 09.01.2019 року зазначено, що з вини позивача було завдано втрат фінансового ресурсу у сумі 68,9 млн. грн.

Однак, доказів втрати фінансового ресурсу з вини позивача на вказану суму відповідачем не надано.

До того ж, повернення в дохід держави бюджетних коштів не може вважатися втратами фінансового ресурсу.

Крім того, з висновку акту про результати службового розслідування від 05 січня 2019 року видно, що неповне використання фінансового ресурсу у 2018 році обумовлене як об`єктивними так і суб`єктивними причинами, а саме невиконання підрядними організаціями умов договорів підряду у визначені в договорах терміни, вивільнення фінансового ресурсу за рахунок різниці між показниками Планів за напрямом будівництва (реконструкції) та капітального ремонту результатами та кошторисною документацією, яка пройшла державну будівельну експертизу. Також в висновках акту зазначено, що неповне використання фінансового ресурсу у 2018 році обумовлене неефективністю заходів, вжитих посадовими особами Східного ТКЕУ, спрямованих на організацію контролю за виконанням графіків виконання робіт за договорами підряду на будівництво (реконструкцію) та капітальний ремонт військових об`єктів протягом листопада грудня 2018 року та неефективні управлінські рішення керівництва Східного ТКЕУ у використанні виділеного фінансового ресурсу передбаченого на виконання заходів з будівництва (реконструкції) та капітального ремонту.

Щодо невиконання начальником Східного ТКЕУ завдання МО України щодо будівництва 184 житлових комплексів для розміщення 23 тисяч військовослужбовців військової служби за контрактом, зазначеним службовим розслідуванням встановлено, що на виконання Плану будівництва (реконструкції) та капітального ремонту об`єктів загальновійськового, комунального та спеціального призначення Збройних Сил України на 2018 рік та Плану будівництва казарм поліпшеного планування (житлових комплексів) для військовослужбовців військової служби за контрактом, затверджених Міністром оборони України 06.02.2018, із 184 казарм Східному ТКЕУ, як Замовнику передбачено будівництво 30-ти казарм поліпшеного планування.

Будівництву вказаних казарм передували проектні роботи та відповідні експертизи.

Після завершення проектних робіт, потягом березня-квітня 2018 Східним ТКЕУ було отримано позитивні експертні висновки, якими було визначено остаточну вартість робіт з будівництва казарм поліпшеного планування та нормативну тривалість будівництва - 12 місяців.

В наступному, Східним ТКЕУ відповідно до вимог ст. 12, 14, 15, 16 Закону України «Про публічні закупівлі», ст. 3 Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони» у квітні-травні, повторно липні-серпні 2018 оголошувалися переговорні процедури закупівель робіт для потреб оборони із будівництва казарм поліпшеного планування. Згідно тендерної документації та проекту договору підряду, яку було офіційно доведено до Східного ТКЕУ, яку розроблено МО України та яка є типовою для всіх замовників з будівництва казарм поліпшеного планування, тривалість будівництва казарми становить 210 календарних днів, тобто 7 (сім) місяців, а не 12 місяців як передбачено проектно-кошторисною документацію та позитивним висновком державної експертизи.

Відтак, виконання вказівки МО України щодо будівництва казарм поліпшеного планування у термін за 7 місяців з точки зору державної експертизи фізично виконати не можливо, оскільки для такого будівництва необхідно не 7, а 12 місяців, що є об`єктивною причиною неповного виконання завдання.

За результатами проведених переговорних процедур закупівель, у встановлені законодавством терміни, Східним ТКЕУ протягом травня-серпня 2018 було укладено 30 договорів підряду з будівництва казарм поліпшеного планування, а також договори технічного та авторського нагляду.

Крім будівництва казарм поліпшеного планування, згідно Плану будівництва (реконструкції) та капітального ремонту об`єктів загальновійськового, комунального та спеціального призначення Збройних Сил України на 2018 рік (зі змінами), Східному ТКЕУ передбачено виконання робіт з будівництва (реконструкції) та капітального ремонту ще 95 об`єктів, а разом з підпорядкованими квартирно-експлуатаційними відділами 117 об`єктів. Тобто необхідно було у 2018 році організувати роботу (як замовнику) з виконання робіт по 125-ти військових об`єктах та 22 військових об`єкта контроль за організацією робіт підпорядкованими квартирно-експлуатаційними відділами.

При формуванні річного плану закупівель робіт по будівництву, реконструкції та капітальному ремонту військових об`єктів до уваги приймалися заявки від підпорядкованих Східному ТКЕУ квартирно-експлуатаційних відділів, частини району, як балансоутримувачі фондів військових містечок, в яких було зазначено перелік будівель і споруд для виконання капітального ремонту або реконструкції та орієнтовну вартість зазначених робіт.

За результатами проведення моніторингу ринку послуг відповідно до дефектних актів, зведений кошторис з найменшою ціновою пропозицією було направлено на державну експертизу для визначення суми витрат Замовника по кожному об`єкту. Після проведення державної експертизи, відповідних процедур закупівель, оформлення договорів підряду, технічного нагляду було обраховано загальну суму витрат по кожному об`єкту, що дало змогу зменшити загальну суму коштів державного бюджету на проведення планових заходів в розмірі 2328,173 тис. грн.

Тобто, Східним ТКЕУ заощаджено бюджетні кошти на вказану суму.

Договори підряду оформлені в період з 07.12.2018 по 27.12.2018.

Встановлено, що Східним ТКЕУ укладено договори підряду по 100% об`єктів, визначених Планами на 2018 рік, що зазначається в акті розслідування, чим забезпечено виконання всіх наказів та розпорядчих документів керівництва Міністерства оборони України.

Фінансові зобов`язання на залишок фінансового ресурсу не взято на суму 22489,415 тис. грн. з причин невиконання Генпідрядниками графіків виконання робіт за договорами підряду з будівництва казарм поліпшеного планування, тобто не виконання Генпідрядниками взятих на себе зобов`язань.

У зв`язку з неналежним виконанням договірних зобов`язань контрагентами, Східним ТКЕУ на адресу Генпідрядників було направлено 28 попереджень щодо ризиків невчасного невиконання робіт за договорами, виставлено 63 претензії на загальну суму 2 377,425 тис. грн., з яких сплачено та перераховано до державного бюджету 226,551 тис. грн. та подано до суду 10 позовних заяв про стягнення штрафних санкцій в судовому порядку на загальну суму 2150,873 тис. грн.

З метою забезпечення освоєння виділеного фінансового ресурсу в повному обсязі за напрямком будівництва, реконструкції та капітального ремонту військових об`єктів начальником Східного ТКЕУ неодноразово та систематично проводилися робочі наради із залученням керівників підрядних організацій, особливу увагу приділялося питанню цільового, ефективного та своєчасного використання бюджетних коштів, дотриманню графіків виконання робіт, якості будівництва та своєчасному наданню форм КБ-2В і КБ-3 на оплату, що підтверджується актом розслідування.

У 2018 році в Східному територіальному квартирно-експлуатаційному управлінні головний був організований контроль щодо взяття зобов`язань та використання коштів за напрямком будівництва, реконструкції та капітального ремонту військових об`єктів відповідно до чинного законодавства України, ДБН, відповідних Постанов Кабінету Міністрів України в галузі будівництва. До ГоловКЕУ надавалися доповіді по ризикам невикористання коштів (в електронному вигляді надіслано на електронну адресу управління капітального будівництва та ремонту Головного управління (від 08.11.2018, 16.11.2018, 21.11.2018, 24.11.2018) та пропозиції щодо внесення відповідних змін до річних Планів. Крім того, 28.12.2018 до Головного управління в електронному вигляді надіслано інформацію по всім об`єктам щодо орієнтовного невикористання коштів.

Після оформлення юридичних зобов`язань та визначення обсягу фінансового ресурсу відповідно до переліку об`єктів, зазначених в Планах будівництва, реконструкції та капітальних ремонтів, з 20 грудня 2018 року позивачу стало зрозуміло, що використання фінансового ресурсу буде проведено не в повному обсязі. Начальнику відділу капітального будівництва та ремонту ОСОБА_1 було дано доручення підготувати та надати пропозиції до ГоловКЕУ щодо внесення відповідних змін до річних Планів.

Не знайшли свого підтвердження доводи відповідача щодо неефективного використання начальником Східного ТКЕУ бюджетних коштів, оскільки в матеріалах справи відсутні докази проведення відповідних перевірок уповноваженими органами та фіксації порушення бюджетного законодавства.

Відтак, апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази вини позивача щодо неповного використання фінансового ресурсу у 2018 році, що підтверджується вищевикладеним.

Крім того, службове розслідування проведено з порушенням Порядку № 608.

В порушення п. 1 розділу VI «Прийняття рішення за результатами службового розслідування» Порядку № 608 особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування не зазначено виду дисциплінарного стягнення, яке необхідно застосувати до позивача.

Крім того, відсутні докази того, що начальник, який призначав службове розслідування клопотав перед командиром, який має дисциплінарну владу накладати на позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення, як того вимагає ст.. 92 Дисциплінарного статуту, відповідно до якої якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для покарання військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.

Відповідно до положень Порядку № 608, службове розслідування призначається відносно конкретного військовослужбовця, яким вчинено правопорушення, а не за фактом правопорушення як було проведено Головним управлінням, що є порушенням відповідного Порядку.

До того ж, результати розслідування не могли бути покладені в основу оскаржуваного наказу від 11.01.2019 року № 9КП не лише внаслідок суперечності між собою, а й тому, що результати службового розслідування оформлені лише 31.01.2019 року наказом Начальника ГоловКЕУ № 27, тобто після видання наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в наказі від 11.01.2019 року № 9КП не встановлено, якими конкретно неправомірними діями позивач вчинив порушення, не зазначені конкретні норми законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було ним порушено; ступінь вини кожної з осіб, причетних до констатованого в оскаржуваному наказі порушення; форму вини.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що положення нормативних документів, зазначених у мотивувальній частині оскаржуваного наказу, за невиконання яких позивача звільнено наказом від 11.01.2019 року № 9КП, не стосуються діяльності Східного ТКЕУ. Так, наказ Міністерства оборони України від 03.08.2016 року № 400 «Про затвердження Положення про облік та використання коштів спеціального фонду Державного бюджету в Міністерстві оборони України» визначає порядок обліку та використання коштів спеціального фонду державного бюджету в МО України.

Східне ТКЕУ, будучи суб`єктом господарської діяльності у ЗСУ, здійснює виключно використання коштів спеціального фонду, які надходять від головного розпорядника бюджетних коштів, шляхом їх спрямування виключно на цільові видатки, визначені цим розпорядником, у межах бюджетних асигнувань за спеціальним фондом, що відповідає вимогам вказаного Положення.

Відповідачем не спростовані доводи позивача, що Директива Міністра оборони України від 04 листопада 2014 року №Д-322/1/39дск, за порушення якої позивача притягнуто до відповідальності, стосується організаційних заходів у Збройних Силах України у 2014 році щодо військових частин, які розташовані в АРК Крим, а територія АРК Крим не відноситься територіально до Східного ТКЕУ. До того ж, вказана директива має гриф «дск» і суду не надано доказів доведення її змісту до відома начальника Східного ТКЕУ.

Те ж саме стосується доручення тимчасово виконуючого обов`язки Міністра оборони України від 31.07.2017 року, порушення якого також ставиться в провину позивачу, суду не надано будь-яких доказів щодо доведення змісту даного документа до позивача, підтверджень порушення ОСОБА_1 його вимог.

Оскільки звільнення позивача зі служби як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, застосовуючи крайню міру дисциплінарного стягнення відповідач повинен був належним чином обґрунтувати необхідність застосування такої міри та неможливість застосування інших видів дисциплінарного стягнення.

Колегія суддів зауважує, що невиконання наказу є суттєвим порушенням зі сторони позивача. Однак, враховуючи, що вина позивача у вчиненні порушень, за які його притягнуто до відповідальності, не доведена, колегія суддів приходить до переконання, що застосування найсуворішого дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є безпідставним.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до переконання про те, що висновки, сформовані судом першої інстанції є підставними та обґрунтованими, а тому оскаржуване судове рішення скасуванню не підлягає.

Згідно частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Право на вмотивованість судового рішення, яке є складовою права на справедливий суд, не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (параграф 32 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні, свідчать про довільне і неправильне трактування ним норм законодавства.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Міністерства оборони України, Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року та 13 червня 2019 року у справі № 460/140/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 01.10.2019