Справа № 296/6212/17
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 296/6212/17

Головуючий у 1-й інстанції: Галасюк Р.А.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

18 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Іваненко Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Алексійчук В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 вересня 2018 року (суддя Галасук Р.А.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа - Управління Служби безпеки України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа - Управління Служби безпеки України про визнання протиправною бездіяльніст відповідачів щодо зарахування їй в період проходження військової служби у 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010 та 2011 роках до загального страхового стажу; зарахувати їй зазначений період проходження військової служби до загального страхового стажу та зобов"язати відповідачів внести дані відомості до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов"язкового державного соціального страхування.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20 вересня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача - ГУ ПФУ в Житомирській області підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення без змін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши представників сторін, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини справи.

Прапорщик ОСОБА_2 , з 06.02.2001 по 12.03.2011 проходила військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Житомирській області, та, відповідно до положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України була звільнена з військової служби у мирний час за пп. «б» п.62 (за станом здоров`я - непридатна до військової служби у мирний час, обмежено придатна у військовий час) та виключена зі списків особового складу за наказом УСБУ в Житомирській області від 12 березня 2011 року №33-ос.

На початку лютого 2017 року, згідно інформації, отриманої в Управлінні ПФУ у місті Житомирі, позивачеві стало відомо, що ряд років її перебування на військовій службі в СБУ не зараховані до страхового стажу, що позбавить її в майбутньому гарантованого Конституцією України права на обчислення та отримання пенсії. Зокрема, не враховано до страхового стажу 10 років військової служби -2001, 2002, 2003, 2004, 2005 2006, 2008, 2009, 2010 та 2011 роки, за які нібито роботодавцем не перераховані страхові внески (єдиний внесок) до органів ПФУ.

28 лютого 2017 року позивач звернулась до відповідача з відповідною заявою, проте Головне управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області листом від 09.03.2017 р. за вих.№ 465/Х-11, відмовило їй у наданні належним чином завіреного витягу з картки персоніфікованого обліку застрахованої особи про перерахування до органів ПФУ страхових внесків (єдиного внеску) помісячно, починаючи з лютого 2001 року по березень 2011 року та у наданні належним чином завіреної довідки про зарахування 2001, 2002, 2003, 2004, 2005 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, та 2011 років до її страхового стажу, який буде врахований при нарахуванні та виплаті пенсії.

28 лютого 2017 року позивач звернулася з заявою до УСБУ в Житомирській області з вимогою надати їй належним чином завірену довідку про перерахування до органів ПФУ страхових внесків (єдиного внеску) помісячно, починаючи з лютого 2001 року по березень 2011 року, а також, у разі виявлення відсутності такого перерахування, вжити невідкладні заходи щодо перерахунку відповідних сум страхових внесків до органів ПФУ та повідомити її, що буде підтвердженням її страхового стажу та гарантією відновлення порушених конституційних прав.

Довідкою від 22.03.2017р. № 57/85-897 Управління СБУ в Житомирській області частково підтвердило про сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України за період з 01.01.2007р. по 12.03.2011 р. Іншою довідкою - від 15.02.2017р. № 57/85-847 про заробітну плату для обчислення пенсії Управління СБУ в Житомирській області підтвердило про виплату позивачу грошового забезпечення у період з лютого 2001 року по березень 2011 року, з якої нараховані страхові внески (єдиний внесок) на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, роботодавцем фактично підтверджено, що з лютого 2001 року по березень 2011 року позивач проходила військову службу в Управлінні Служби безпеки в Житомирській області та отримувала грошове забезпечення згідно займаної посади.

Зазначені вище обставини слугували підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що неврахування 10 років військової служби до страхового стажу позивача є порушенням його конституційних прав на пенсійне забезпечення територіальним органом Пенсійного фонду України, який всупереч вимогам ст.ст. 19, 22, 64 Конституції України, 1, 16, 20 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", ст. 27 Закону України "Про Службу безпеки України", абзацу 2 пункту 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ч. 1 ст.2 Закону України "Про військовий обов"язок і військову службу", ч.1 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" протиправно звузив стосовно позивача існуючий обсяг прав і свобод щодо встановлення та зарахування часу проходження військової служби до страхового стажу.

Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх передчасними. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що суть спору полягає у наявності чи відсутності підстав та повноважень у органу Пенсійного фонду щодо зарахування до загального страхового стажу позивача періодів військової служби та зарахування відомостей до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообо"язкового соціального страхування.

За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне ахування» від 09.07.2003 №1058 (надалі - Закон №1058), особи мають право на призчення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не манше 35 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону №1058, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду.

Згідно п.п. 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (надалі - Порядок №22-1), заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що начає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Розділом II Порядку №22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії додаються, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року. № 637 (далі - Порядок підтвердлсення наявного грудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Таким чином, з аналізу зазначеного вище вбачається, що процес зарахування певних періодів роботи (служби) до загального страхового стажу здійснюється виключно на етапі призначення пенсії (встановлення права на пенсію) відповідним структурним підрозділом управлінням Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Тобто, до набрання Законом №1058 чинності (до 01.01.2004 року) та запровадження терміну "страховий стаж", внесення відомостей щодо страхового стажу до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального за періоди до набрання чинності Законом №1058, суперечить наведеним нормам чинного законодавства.

Таким чином враховуючи встановлене, колегі суддів погоджується з позицією апелянта, що у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами, покладання на ГУ ПФУ обов`язку щодо зарахування до загального страхового стажу певних періодів служби та внесення відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування змушує суб`єкта владних повноважень діяти всупереч встановленому законом порядку, що в свою чергу суперечить вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Предметом позовних вимог є зарахування періодів служби до загального страхового стажу.

Частиною 6 статті 21 Закону №1058 (в редакції чинній у спірний період), визначено категорії страхувальників, що подають звітність до територіальних органів Фонду до системи персоніфікованого обліку.

Зазначеною нормою не визначено страхувальників для застрахованих осіб, визначених в пункті 17 статті 11 Закону №1058, а саме осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб рядового і начальницького складу .

Таким чином встановлено, що до внесення змін до законодавства, звітність до органів Пенсійного фонду України, не подавалась.

Законом України від 03.04.2007 №857 "'Про внесення змін до деяких законів України щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з ізійськової служби, та деяких інших осіб", ст. 11 Закону №1058 було доповнено, у зв"язку з чим, військовослужбовці та особи рядового і начальницького складу визнані такими, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню з квітня 2007 року, а страхувальники розпочали подання, додатку 34 "розрахунок суми внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із грошового забезпечення, що підлягають сплаті" до Інсгрукцїї "Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України", затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 р. за № 64/8663 (із змінами доповненнями).

Разом з тим слід зауважити, що подання зазначеними страхувальниками до органів Пенсійного фонду України звітності персоніфікованого обліку не було передбачено чинним законодавством.

Наказом Міністерства фінансів України від 11.04.2016 №441, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.05.2016 за №682/28812, внесено зміни до Порядку формування та подання звітності щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - Порядок).

Таким чином, як вірно зазначив апелянт, лише з червня 2016 року звіт з єдиного соціального внеску такими страхувальниками, зокрема й органами Служби безпеки України подається в розрізі застрахованих осіб. І, як наслідок, інформація про проходження служби в органах Служби безпеки України, до червня 2016 року та на даний час, не може міститись в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Враховуючи встановлені обставини справи та їх правове регулювання, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах дії пенсійного органу узгоджуються з вимогами чинного законодавства. В свою чергу позивач передчасно звернувся до суду з даним позовом, оскільки відповідно до вимог чинного законодавтсва, процес зарахування певних періодів роботи (служби) до загального страхового стажу здійснюється виключно на етапі призначення пенсії (встановлення права на пенсію).

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, суд під час розгляду справи повинен об`єктивно та всебічно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, встановити дійсні факти, які мають значення для справи.

Підсумовуючи вказане апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції не дослідив належним чином та об 'єктивно дійсні обставини справи, не врахував вимоги законодавства та дійшов необгрунтованого, помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, таке рішення суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 вересня 2018 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 вересня 2019 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Іваненко Т.В.