Справа № 824/537/19-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 р. м. Чернівці справа № 824/537/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернівецькій області про скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

22.09.2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до ДПІ в Сторожинецькому районі про скасування податкових повідомлень - рішень від 04.08.2014 р. №005611700 та №.

Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями Чернівецького окружного адміністративного суду справу за позовом ОСОБА_1 до ДПІ в Сторожинецькому районі про скасування рішень передано на розгляд головуючому судді Мареничу І.В.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню, оскільки висновками контролюючого органу не взято до уваги бухгалтерську довідку від 25.05.2011 р. щодо коригувань звітів про використання реєстраторів розрахункових операцій та нових коригованих звітів за відповідний період. Також, позивач зазначає, що подання уточнюючого Звіту про використання реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій чинним законодавством не передбачено, тому була складена бухгалтерська довідка. Вказував, що виправлені показники сум розрахунків та інформація стосовно кількості проданих з невірним кодуванням цигарок "Давідов Голд", дати проведення помилкових операцій та Z-звітів, в яких зазначено помилкові операції підтверджуються фіскальним чеком №0022 вибитого на реєстратор розрахункових операцій "Датекс" від 05.02.2011 р. з датою, кількістю та всіма необхідними реквізитами, які взято до уваги під час проведення перевірки, однак чомусь не визнано те, що даний вид товару було закодовано по завищеній ціні на протязі вказаного в бухгалтерській довідці часу. Інших чеків не збереглося, оскільки видавалися покупцям.

Також, позивач зазначав, що надати всі документи, що підтверджують невірне кодування товару по завищеній ціні позивачу не представляється можливим по незалежним від нього обставинам, оскільки вони були викрадені, про що порушено кримінальну справу № Р-110169 за ознаками злочину передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України.

Крім того, позивач зазначав, що в додатку 3 до акту перевірки від 25.06.2014 р. є 29 помилок, при врахуванні яких, сума завищення витрат складатиме 17602,07 грн, а не 22619,28 грн.

З огляду на викладене, позивач вважає, що встановлене під час перевірки фінансово-господарської діяльності і відображене у висновках акту перевірки від 25.06.2014 р. зроблено з порушеннями податкового законодавства, а винесені податкові повідомлення-рішенням від 04.08.2014 р. № та № підлягають скасуванню.

Відповідач, не погоджуючись із позовними вимогами надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., відображеного в розділі ІІІ податкової декларації та додатку 5 до декларації, виявлено розбіжність в сторону заниження валового доходу в сумі 82987,85 грн. Перевіркою достовірності відображеної суми отриманого доходу у поданій податковій декларації про майновий стан і доходи за 2011 р. встановлено, що за період з 01.01.2011 р. по 20.04.2011 р. у позивача відсутні будь-які документи, згідно яких, встановлюється отриманий фізичною особою-підприємцем дохід. Враховуючи те, що позивачем до перевірки не надано книгу обліку доходів і витрат за період з 01.01.2011 р. по 20.04.2011 р. та книгу обліку розрахункових операцій за період з 01.01.2011 р. по 20.04.2011 р., згідно яких, визначається сума загального оподатковуваного доходу фізичної особи-підприємця, який здійснює діяльність на загальній системі оподаткування, то перевіркою для визначення суми загального оподатковуваного доходу за період з 01.01.2011 р. по 30.04.2011 р. використано відомості про суми розрахунків, зазначені у звітах про використання реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій.

При цьому, позивачем під час перевірки надано копію фіскального чеку № 0022 від 05.02.2011 р. на загальну суму 1200,00 грн, де на сигарети "Давідов Голд" зазначена ціна 1200,00 грн за одну пачку. Проте, фактична ціна на сигарети "Давідов Голд" становить 12,00 грн. Відповідно, загальна сума отриманого доходу за лютий 2011 р. становить 35458,40 грн.

Отже, загальний оподатковуваний дохід позивача за період з 01.01.2011 р. по 30.04.2011 р. становить 172794,55 грн.

З приводу посилання позивача на надання необхідних документів, відповідач зазначає, що перевіркою не враховано надані до перевірки бухгалтерську довідку від 25.05.2011 р. та "звіти про використання РРО та КОРО (розрахункових книжок)" з виправленими показниками за період з грудня 2010 р. по квітень 2010 р., оскільки, встановлено, що дані документи до ДПІ не подавались, а також зазначає, що виправлені суми не підтверджуються жодними фінансовими документами.

Також, відповідач зазначає, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку 5 (додатку 7) до податкової декларації за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., встановлено, що в наслідок включення до складу витрат, документально не підтверджені витрати, позивачем завищено витрати на 22619,28 грн, чим порушено вимоги п. 177.4. ст. 177 Податкового кодексу України.

Перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., що підлягає сплаті до бюджету встановлено, що позивачем занижено суму податку на доходи фізичних, що підлягає сплаті до бюджету на 12515,51 грн.

Перевіркою встановлено, що позивач перебуваючи на загальній системі оподаткування, з вересня 2010 р. по квітень 2011 р. отримав дохід від здійснення підприємницької діяльності, що сукупно перевищує 300 тис. грн, а саме згідно звітів реєстраторів розрахункових операцій та з врахуванням наданого до перевірки чека №0022 від 05.02.2011 р., сума розрахунків на реалізовану продукцію становить 325641,10 грн.

Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що спірні податкові повідомлення - рішення є обґрунтованим і таким, що відповідають вимогам податкового та валютного законодавства.

17.05.2019 р. ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду прийнято адміністративну справу №824/537/19-а до свого провадження та призначено справу до спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 11:00 год. 05.06.2019 р.

Ухвалою суду від 05.06.2019 р., занесеною до протоколу судового засідання, замінено неналежного відповідача Вижницьку ОДПІ Головного управління ДФС у Чернівецькій області на Головне управління ДФС у Чернівецькій області.

05.06.2019 р. судом оголошено перерву до 05.08.2019 р. 10:30 год.

05.08.2019 р. представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, за його відсутності. Вказував, що позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача також подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, за його відсутності. Вказував, що проти позовних вимог заперечує повністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи приписи ст. 194 КАС України та подання учасниками справи заяв про розгляд справи у порядку письмового провадження без їх участі, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Суд заслухавши вступне слово учасників, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрований як фізична особа - підпримець Сторожинецькою районною державною адміністрацією 15.12.1992 р., взятий на облік в ДПІ у Сторожинецькому районі 20.09.2005 р.

На підставі ст. 77 ПК України, наказу ДПІ Сторожинецькому районі №36 від 04.02.2014 р., направлення від 17.02.2014 р. №67, направлення від 17.02.2014 р. №68, виданих ДПІ у Сторожинецькому районі та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на І квартал 2014 р. посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., виконання валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої 17.03.2014 р. складено акт перевірки №84/24-10-17/ (Т. 1 а.с. 40 - 67).

Під час перевірки виявлено наступні порушення:

- п. 200.1. ст. 200 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 81957,24 грн;

- п. 177.2. ст. 177 ПК України, у результаті чого донараховано податок на доходи з фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в сумі 19290,93 грн;

- п. 119.2. ст. 119 ПК України, в результаті чого донараховано податок на доходи з фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати осіб в сумі 510,00 грн.

На підставі висновків викладених в акті перевірки, відповідачем 24.04.2014 р. винесені наступні податкові повідомлення-рішення:

- форми "Р" №, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість і вироблених в Україні товарів на загальну суму 102446,55 грн, в тому числі за основним платежем 81957,24 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 20489,31 грн ( Т.1 а.с.68);

- форми "Р" № , яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи з фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 23890,91 грн, в тому числі за основним платежем 19112,73 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 4778,18 грн (Т. 1 а.с.69).

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач 23.05.2014 р. оскаржив їх в адміністративному порядку (Т. 1 а.с.70-78).

В межах розгляду скарги позивача та на підставі п.п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 ПК України, наказу ДПІ у Сторожинецькому районі від 12.06.2014 р. № 268 та направлень на перевірку від 12.06.2014 р. № 436 та № 437 працівниками відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, виконання валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року відповідно до затвердженого плану перевірки, що стали предметом оскарження. За результатами перевірки складено акт від 25.06.2014 року №236/24-10-17/ (Т.1 а.с.143-176), за висновками якого встановлено наступні порушення:

- п. 200.1. ст. 200 ПК України, у результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 81957,24 грн;

- п. 177.2. ст. 177 ПК України, у результаті чого донараховано податок на доходи з фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в сумі 12515,51 грн.

Від підписання вказаного акту, позивач відмовився, про що складено акт №239 від 25.06.2014 р. (Т.1 а.с.191).

Рішенням Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області від 21.07.2014 р. №1080/10/24-13-10-02-08 частково задоволено скаргу позивача, а саме скасовані податкові повідомлення-рішення від 24.04.2014 р. № в частині сплати 6597,22 грн податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та 1649,30 грн застосованої штрафної санкції та № в частині 2886,56 грн застосованої штрафної санкції з податку на додану вартість (Т.1 а.с.79-85).

Враховуючи вказане, відповідачем 04.08.2014 р. винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

- форми "Р" №, яким збільшено грошове зобов`язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів на загальну суму 99559,99 грн, в тому числі за основним платежем 81957,24 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 17602,75 грн (Т. 1 а.с.12);

- форми "Р" № , яким збільшено грошове зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб особами за результатами річного декларування на загальну суму 15644,39 грн, в тому числі за основним платежем 12515,51 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 3128,88 грн (Т. 1 а.с.13).

Не погоджуючись із вказаними рішеннями позивач оскаржив їх в судовому порядку.

22.12.2014 р. постановою Чернівецького окружного адміністративного суду, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.05.2015 р., в задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 16.04.2019 р. скасовано рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22.12.2014 р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.05.2015 р., а справу направлено до Чернівецького окружного адміністративного суду на новий розгляд. Верховний Суд зазначив, що під час нового розгляду суду слід встановити фактичні обставини, що мають значення для правильного рішення справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово учасників, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Статтями 67 та 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-IV (далі - ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Стосовно правомірності податкового повідомлення-рішення форми "Р" від 04.08.2014 року №, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб особами за результатами річного декларування на загальну суму 15644,39 грн, в тому числі за основним платежем 12515,51 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 3128,88 грн, судом встановлено наступне.

Перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р. відображеного в розділі ІІІ податкової декларації та додатку 5 до декларації, виявлено розбіжність в сторону заниження валового доходу в сумі 82987,85 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р. здійснював роздрібний продаж алкогольних та тютюнових виробів в магазині "Фортуна" (м. Сторожинець , АДРЕСА_2 ).

Перевіркою достовірності відображеної суми отриманого доходу у поданій податковій декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік встановлено, що за період з 01.01.2011 р. по 20.04.2011 р. у позивача відсутні будь-які документи (книга обліку доходів і витрат, книга обліку розрахункових операцій та інші), згідно яких встановлюється отриманий фізичною особою-підприємцем дохід.

Вказана обставина не заперечувалось представником позивача під час судового розгляду справи.

Згідно частини першої ст. 2 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством, але позивач не є ні юридичної особою, ні представництвом іноземних суб`єктів господарської діяльності. Відповідачем у поданих суду запереченнях в жодний спосіб не доведено, що сфера дії вказаного закону поширюється також на фізичних осіб - підприємців, якою є позивач.

Відповідно до п. 177.4. ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу. Склад таких витрат визначається ст. 138 Податкового кодексу України.

У п. 177.10. ст. 177 Податкового кодексу України передбачено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 24 грудня 2010 р. № 1025 затверджено Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (надалі - Порядок). Вказаний Порядок передбачає обов`язковість ведення фізичними особами - підприємцями, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, Книги обліку доходів і витрат, у якій щоденно на підставі первинних документів здійснюються записи про операції, що відбулися у звітному (податковому) періоді.

При цьому до графи 4 Книги записуються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, пов`язані з придбанням товарно-матеріальних цінностей, виконанням робіт та наданням послуг (номер, дата і назва документа). Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, товарно-транспортна та/або податкова накладна, платіжне доручення, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші розрахункові документи (п. 3.4. Порядку).

При цьому, як встановлено з акту перевірки та не заперечувалось представником позивача під час розгляду справи, що позивачем до перевірки надано його заяву на ім`я начальника Сторожинецького РВУ МВС України від 04.10.2013 р. стосовно повідомлення про стан кримінальної справи від 13.12.2011 р. про крадіжку майна, грошей та фінансових документів пов`язаних з веденням підприємницької діяльності та лист Сторожинецького РВУ МВС України від 04.10.2013 р. № 42/12665, яким повідомлено, що під час розслідування кримінальної справи №Р-110169 порушеної 13.12.2011 р. за ознаками злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України були проведені всі необхідні слідчі дії та розшукові дії по встановленню причетних осіб до скоєння злочину, а також місцезнаходження викраденого майна. Вжитими заходами встановити осіб, що вчинили злочин, а також місцезнаходження викраденого майна не представилось можливим, у зв`язку з чим, 21.03.2012 р. досудове слідство в даній кримінальній справі зупинено на підставі п. 3 ст . 206 КПК України.

При цьому, позивачем під час проведення перевірки надано копію фіскального чеку № 0022 від 05.02.2011 р. на загальну суму 1200,00 грн, де на цигарки "Давідов Голд" зазначена ціна 1200,00 грн за одну пачку. Проте, фактична ціна на цигарки "Давідов Голд" становить 12,00 грн. Відповідно, позивач зазначив, що загальна сума отриманого доходу за лютий 2011 р. становить 35458,40 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме бухгалтерської довідки від 25.05.2011 р., внаслідок невірного кодування цигарок "Давідов Голд" за ціною 1200,00 грн замість ціни реалізації 12,00 грн звіти використання реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок) за грудень 2010 р. та січень-квітень 2011 р. подані з помилками, виправлення яких призвело до того, що загальна сума розрахунків фактично становить: грудень 2010 р. - 5694,60 грн, січень 2011 р. - 4958,25 грн, лютий 2011 р. - 9322,40 грн, березень 2011 р. - 9807,10 грн, квітень 2011 р. - 19214,80 грн. Також позивачем надані звіти про використання реєстраторів розрахункових операцій за період з грудня 2010 р. по квітень 2011 р. з виправленими показниками сум розрахунків згідно вказаної довідки.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно із п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності визначаються згідно п.138.4, 138.6-138.9, п.п. 138.10.2-138.10.4 п. 138.10., п. 138.11 ст. 138 ПК України.

Пунктом 177.1 ст. 177 ПК України встановлено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу.

Пунктом 167.1 ст. 167 ПК України визначено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм п. 164.6 ст. 164 ПК України щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно з статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку податку 17 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Підпунктом 177.5.3 п. 177.5 ст. 177 ПК України визначено, що остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб та збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності на підставі документального підтвердження факту їх сплати.

Згідно з п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки або пов`язані з ним. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Пунктом 164.1 ст. 164 ПК України передбачено, що базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до п. 177.2 ст. 177 та п. 178.3 ст. 178 цього Кодексу.

Проте, виправлені показники сум розрахунків у зазначених звітах про використання реєстраторів розрахункових операцій та в бухгалтерській довідці відсутня інформація стосовно кількості проданих з невірним кодуванням цигарок "Давідов Голд", дат проведення помилкових операцій та №№ Z-звітів, в яких зазначено помилкові операції не підтверджено жодними первинними документами, як під час проведення перевірки так і під час судового розгляду даної справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно невраховано надані до перевірки бухгалтерську довідку від 25.05.2011 р. та "звіти про використання РРО та КОРО (розрахункових книжок)" з виправленими показниками за період з грудня 2010 р. по квітень 2011 р. оскільки, окрім іншого, як встановлено в ході судового розгляду, вказані документи до податкового органу не подавались, а виправлені в них суми не підтверджуються жодними документами. Такі обставини свідчить про безпідставність посилання позивача на неврахування податковим органом під час перевірки виправлених показників сум розрахунків у звітах про використання реєстраторів розрахункових операцій та в бухгалтерській довідці.

Суд вважає, що позивач також необґрунтовано та безпідставно посилається на наявність кримінальної справи порушеної за ознаками злочину передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, як на поважність підстав ненадання на перевірку, від незалежних від нього обставин, документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, з наступних підстав.

Так, відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

У разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому ним Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу (п. 44.5 ст. 44 ПК України).

Згідно п. 44.6 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

З аналізу вищенаведених положень Податкового кодексу України слідує, що платник податків у разі втрати визначених у п. 44.1 ст. 44 цього кодексу документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності зобов`язаний повідомити про це у п`ятиденний строк податковий орган і протягом 90 календарних днів з моменту такого повідомлення відновити втрачені документи.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, позивач про втрату документів податковий орган не повідомляв та не відновив їх.

Суд звертає увагу, що на вимогу надати представником позивача документи, які підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, повідомлено суд про відсутність вказаних документів.

Враховуючи те, що позивачем до перевірки не надано книгу обліку доходів і витрат за період з 01.01.2011 р. по 20.04.2011 р. та книгу обліку розрахункових операцій за період з 01.01.2011 р. по 20.04.2011 р., згідно яких, визначається сума загального оподатковуваного доходу фізичної особи - підприємця, який здійснює діяльність на загальній системі оподаткування, то перевіркою для визначення суми загального оподатковуваного доходу за період з 01.01.2011 р. по 30.04.2011 р. правомірно використано відомості про суми розрахунків, зазначені у звітах цього платника податків про використання реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій.

Отже, загальний оподатковуваний дохід позивача за період з 01.01.2011 р. по 30.04.2011 р. становить 172794,55 грн (в тому числі: січень - 35846,25 грн, лютий - 35458,40 грн, березень - 51387,10 грн, квітень - 50102,80 грн).

Загальний оподатковуваний дохід позивача за період з 01.05.2011 р. по 31.12.2013 р. згідно книги обліку доходів і витрат № 19 від 01.02.2011 р. зареєстрованої ДПІ у Сторожинецькому районі та книг обліку розрахункових операцій № зареєстрованих ДПІ у Сторожинецькому районі 13.04.2011 р. та 17.02.2012 р. для використання з реєстратором розрахункових операцій 0АТЕС8 МР-50 (фіскальний №) та становить 416792,45 грн (в тому числі: травень-грудень 2011 р. - 205508,10 грн, 2012 р. - 203144,95 грн, січень 2013 р. - 8139,40 грн).

Як вбачається із матеріалів справи, перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку 5 ( додатку 7) до податкової декларації за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р. встановлено, що позивачем завищено витрати на 22619,28 грн.

Зведені дані витрат, пов`язаних з придбанням товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані позивачем згідно наданих на перевірку документів викладено у Додатку 3 до акту перевірки від 25.06.2014 р. (Т. 1 а.с.25-33).

Згідно з п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати це - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником)

У відповідності з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.

Водночас, як зазначалось вище, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів у відповідності з п. 177.4 ст. 177 ПК України належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу, до яких включається, зокрема, собівартість реалізованих товарів (виконаних робіт, наданих послуг). Витрати операційної діяльності визначаються згідно з п. 138.4. 138.6 - 138.9, п.п. 138.10.2 -138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 ст. 138 ПК України.

Як встановлено із матеріалів справи, позивач, за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., включено до складу витрат документально не підтверджені витрати на загальну суму 22619,28 грн, в тому числі за 2011 р. - 8808,79 грн, за 2012 р. - 14738,51 грн та за 2013 р. 928,02 грн, чим порушено вимоги п. 177.4 ст. 177 ПК України.

При цьому встановлено, що позивачем за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р. включено до складу витрат документально не підтверджені витрати на загальну суму 22619,28 грн, відповідних документально підтверджуючих доказів понесення таких витрат позивачем не представлено, як під час перевірки так і під час розгляду справи.

Отже, на порушення п. 177.2 ст. 177 ПК України позивачем занижено суму оподаткованого (чистого) доходу за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р. на суму 105607,13 грн (82 987,85 грн + 22619,28 грн).

Таким чином, перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., що підлягає сплаті до бюджету податковим органом обґрунтовано встановлено, що позивачем занижено суму податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 12515,51 грн.

Відповідно до п. 123.1. ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених п.п. 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Враховуючи встановлені обставини у справі та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 04.08.2014 р. №, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб особами за результатами річного декларування на загальну суму 15644,39 грн, в тому числі за основним платежем 12515,51 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 3128,88 грн є правомірним, а тому відсутні підстави для його скасування.

Стосовно правомірності податкового повідомлення-рішення форми "Р" від 04.08.2014 р. №, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів на загальну суму 99559,99 грн, в тому числі за основним платежем 81957,24 та за штрафними (фінансовими) санкціями 17602,75 грн, суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач перебуваючи на загальній системі оподаткування, протягом вересня 2010 р. - квітня 2011 р. отримав суму доходу від здійснення підприємницької діяльності, що сукупно перевищує 300000,00 грн.

Згідно звітів реєстраторів розрахункових операцій та чека № 0022 від 05.02.2011 р., сума розрахунків за реалізовану продукцію становить 325641,10 грн (в тому числі: вересень 2010 р. - 38917,50 грн (вх. № 21493 від 04.10.2010 р.); жовтень 2010 р. - 36559,10 грн (вх. № 26634 від 05.11.2010 р.); листопад 2010 р. - 30095,35 грн (вх. № 28285 від 02.12.2010 р.); грудень 2010 р. -47274,60 грн ( вх. № 29955 від 04.01.2011 р.); січень 2011 р. - 35846,25 грн ( вх. № 2465 від 07.02.2011 р.); лютий 2011 р. - 35458,40 грн ( вх. № 3358 від 09.03.2011 р.); березень 2011 р. - 51387,10 грн ( вх. № 12102 від 04.04.2011 р.); квітень 2011 р. - 50102,80 грн (вх. № 15555 від 05.05.2011 р.)).

Такі висновки податковим органом зроблено з врахуванням порушень викладених в розділі 2 акта перевірки від 25.06.2014 року №236/24-10-17/ стосовно відсутності первинних документів за період з 01.01.2011року по 20.04.2011року перевіркою податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2011-2013 роки та яким судом надано вище оцінку при дослідженні правомірності та обґрунтованості повідомлення-рішення форми "Р" від 04.08.2014 року №.

Відповідно до п. 181.1 ст. 181 ПК України під обов`язкову реєстрацію як платника податку на додану вартість підпадає особа (крім особи, яка є платником єдиного податку), у якої загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V Кодексу, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 тис. грн. (без урахування податку на додану вартість).

Особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку на додану вартість, повинна подати до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву платника податку на додану вартість за формою №1-ПДВ. Така заява подається до органу державної податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто загального обсягу оподатковуваних операцій понад 300 тис. грн. (п. 183.1 та 183.2 ст. 183 ПК України).

Будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку на додану вартість, і у випадках та порядку, передбаченими статтями 180 - 183 Розділу V Кодексу, не подала до органу державної податкової служби Заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату податку на додану вартість на рівні зареєстрованого платника податку на додану вартість без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування (п. 183.10 ст. 183 ПК України).

Підпунктом „а" п. 185.1 ст. 185 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов`язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв`язку).

Відповідно до вимог ст. 193 ПК України (з урахуванням пункту 10 розділу XX Перехідних положень ПК України) ставка ПДВ - складає 20 відсотків.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, позивач досягнувши загального обсягу оподатковуваних операцій понад 300 тис. грн не зареєструвався як платник платнику податку на додану вартість з 11.05.2011р., чим порушив п. 181.1. ст.181, п. 183.1, п. 183.2. ст. 183 ПК України.

Перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за період з травня 2011 р. по грудень 2013 р. судом встановлено, що позивачем занижено податкові зобов`язання по податку на додану вартість на 81957,24 грн, в тому числі за травень 2011 р. - 4824,24 грн, червень 2011 р. - 6726,00 грн, липень 2011 р. - 7384,00 грн, серпень 2011 р. - 8678,00 грн, вересень 2011 р. - 7139,00 грн, жовтень 2011 р. - 1512,00 грн, листопад 2011 р. - 1424,00 грн, грудень 2011 р. - 2013 грн, січень 2012 р. - 2859,00 грн, лютий 2012 р. - 3149,00 грн, березень 2012 р. - 3304,00 грн, квітень 2012 р. - 2906,00 грн, травень 2012 р. - 4004,00 грн, червень 2012 р. - 3096,00 грн, липень 2012 р. - 3211,00 грн, серпень 2012 р. - 3619,00 грн, вересень 2012 р. - 3399,00 грн, жовтень 2012 р. - 2878,00 грн, листопад 2012 р. - 4025,00 грн, грудень 2012 р. - 4179,00 грн та січень 2013 р. - 1628,00грн.

Таким чином, враховуючи вимоги п. 200.1. ст. 200 ПК України відповідачем правомірно донараховано позивачу податкові зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 81957,24грн.

Відповідно до п. 123.1. ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених п.п. 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При цьому, у відповідності до п. 7. підрозділу 10 ХХ Прикінцевих та перехідних ПК України штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня по 30 червня 2011 р. застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення.

З врахуванням вищезазначених положень норм Податкового кодексу України та зважаючи на заниження позивачем податкових зобов`язань по податку на додану вартість на 81957,24 грн відповідачем обґрунтовано застосовану штрафну санкцію в розмірі 17602,75 грн, в тому числі за період з травня по червень 2011 р. в розмірі 1 грн та за період з липня 2011 р. по січень 2013 р. в розмірі 17601,75 грн (70407,00 грн * 25%).

Під час нового судового розгляду справи після скасування рішення Верховним судом, не встановлено жодних нових допустимих доказів, які не були дослідженні судами попередніх інстанцій під час їх розгляду. Разом з тим, під розгляду справи позивачем не було надано нових додаткових доказів.

Враховуючи встановлені обставини у справі та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 04.08.2014 року №, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів на загальну суму 99559,99 грн, в тому числі за основним платежем 81957,24 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 17602,75 грн є правомірним, а тому відсутні підстави для визнання його протиправним і скасування.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ч. 1 - 3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів наданих позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що адміністративний позов є таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Частиною 5 ст. 139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю та за відсутності понесення відповідачем судових витрат, судом розподіл судових витрат не проводиться.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 241, 250, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200 А, м. Чернівці, 58013, Код )

Суддя Маренич І.В.