Справа № 520/11625/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 р.Справа № 520/11625/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків ДФС на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., м. Харків, повний текст складено 29.03.19 року по справі № 520/11625/18

за позовом Офісу великих платників податків ДФС в особі Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС

до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Офіс великих платників податків ДФС в особі Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", в якому просить суд стягнути з відкритих рахунків Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" у банках, обслуговуючих такого платника податків, кошти, в рахунок погашення податкового боргу в сумі 12551752,58 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2019р. у задоволенні адміністративного позову Офісу великих платників податків ДФС в особі Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС - відмовлено.

Офіс великих платників податків ДФС, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне та неповне з`ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для належного вирішення справи; неправильне та неповне дослідження наявних у справі доказів; невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи; порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 95 Податкового кодексу України, ст. 90 КАС України. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що станом на 26.11.2018 року за КП «Харківські теплові мережі» рахується борг у 23 395 019,09 грн. з податку на прибуток. Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв`язку з несплатою грошових зобов`язань з податку на прибуток, у підприємства виник податковий борг (пеня відповідно до п.п. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України) на загальну суму 12 551 752,58 грн. Згідно з п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, Харківським управлінням Офісу великих платників податків ДФС сформовано в автоматичному режимі податкову вимогу від 06.03.2017 № 219-50 та направлено на адресу підприємства, яку було отримано підприємством 09.03.2017, про що свідчить підпис уповноваженої особи КП «ХТМ» на повідомленні про вручення рекомендованого листа, яким було надіслано податкову вимогу. З моменту виникнення податкового боргу по теперішній час борг не переривався, що підтверджується доданими до позову копіями ІКП з податку на прибуток підприємств. Згідно з пп.20.1.34. п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатись до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини. В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції посилається на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2018 року по справі № 820/4076/17, яким вимога № 219-50 від 06.03.2017 Харківського управління ОВПП була скасована. Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2019 по справі №820/4076/17 відмовлено в задоволені клопотання Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС про продовження строків на усунення недоліків апеляційної скарги та повернуто апеляційну скаргу апелянту. Таким чином, рішення Харківського окружного адміністративного суду набрало законної сили з 22.01.2019 року. Проте, Офіс ВПП вважає, що на момент подання позову вказана вимога була чинною, отже заходи контролюючого органу, направлені на стягнення коштів, шляхом звернення до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває в податковій заставі, були законними та обґрунтованими. Отже, на час подання позовної заяви за КП «Харківські теплові мережі» обліковується податковий борг у сумі 12 551 752,58 грн., який підлягав стягненню згідно законодавства. Просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2019р., прийнявши по справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" подав до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає її доводи безпідставними, а рішення суду першої інстанції повністю законним та обґрунтованим. Просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 р. без змін.

У своїх додаткових письмових поясненнях відповідач підтримав заперечення на апеляційну скаргу та зазначив, що факт відсутності основного боргу, на який нарахована пеня, встановлений не скасованим рішенням двох інстанцій по справі № 820/268/17, яким саме розглядались питання про існування у відповідача боргу в розмірі 10 460 431, 00 грн., і рішенням суду встановлений факт відсутності цього боргу.

У додаткових письмових поясненнях позивач підтримав доводи апеляційної скарги та зазначив, що посилання відповідача на підстави, викладені у справі № 820/268/17, є необґрунтованими, оскільки предметом спору по зазначеній справі було скасування податкових повідомлень - рішень про несвоєчасну сплату податкового зобов`язання з податку на прибуток, які були самостійно задекларовані позивачем, та не сплачені в строки, встановлені Податковим кодексом України, тому при проведенні перевірки відповідача контролюючим органом було встановлено вищезазначене порушення та застосовано до підприємства штрафну санкцію на загальну суму 37 416 999,41 грн., але це не є предметом спору по справі № 520/11625/18.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заперечення на апеляційну скаргу.

Представники позивача наполягали на задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до даних облікової картки платника податку за КП "Харківські теплові мережі" рахується податковий борг в загальному розмірі 23012183,58 грн, з яких: 10460431,00 грн - недоїмка з податку на прибуток та 12551752,58 грн - пеня з податку на прибуток.

На підставі зазначеного, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з КП "Харківські теплові мережі" на користь бюджету суми несплаченого податкового боргу в розмірі 12551752,58 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сума, яка підлягає стягненню в розмірі 12551752,58 грн - пеня з податку на прибуток, нарахована податковим органом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання з податку на прибуток за податковою вимогою № 219-50 від 06.03.2017, яка скасована рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2018 по справі № 820/4076/17. Враховуючи скасування в судовому порядку податкової вимоги № 219-50 від 06.03.2017, податкова заборгованість КП "Харківські теплові мережі" за даною податковою вимогою є неузгодженою, а тому, стягнення пені в розмірі 12551752,58 грн є необґрунтованим та безпідставним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

З пояснень податкового органу та з матеріалів справи вбачається , що підставою для зверненням з даним позовом слугувало те , що станом на 26.11.2018 року за КП «Харківські теплові мережі» рахувався борг з податку на прибуток, який виник у зв`язку за несвоєчасну сплату податку на прибуток, який виник по декларації № від 26.02.2015 року у сумі 22 586 049,81 грн.

У зв`язку з несвоєчасною сплатою грошових зобов`язань з податку на прибуток у підприємств податовковим органом нарахована пеня відповідно до п.п.129.1.1 п.129.1 ст.129 Податкового Кодексу України на загальну суму 12 551 752,58 грн., за стягненням якої звернувся до суду.

Так , судом апеляційної інстанції встановлено , що 26.02.2015р. відповідач дійсно склав і подав податкову декларацію № з податку на прибуток підприємств (Додаток № 1). В рядку 23 цієї Декларації була зазначена самостійно розрахована Відповідачем сума авансових внесків в розмірі 10 460 431 грн.

02.12.2015р. відповідач, приймаючи до уваги відсутність у нього прибутку і навпаки отримання збитків, подав уточнюючу податкову декларацію № з податку на прибуток підприємств за 3 квартали 2015 року (Додаток № 2). В рядку 16 цієї декларації зазначена сума (-73 223 017грн.) Це є сума авансових внесків за 7 місяців 2015 року (73 223 017 : 7 = 10 460 431 грн.).

Згодом це було підтверджено і річною декларацією за 2015 рік (Додаток № 3).

Тобто, відповідач задекларував відсутність у нього обов`язку зі сплати суми авансових внесків в розмірі 73 223 017 грн., оскільки діяльність відповідача стала збитковою.

За приписами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори у строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України.

Як зазначено пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно із приписами пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Отже , з моменту подання платником податків податкової декларації, визначена ним сума податкового зобов`язання є узгодженою і має бути сплачена у граничні терміни, визначені законом.

В силу приписів пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

При цьому, якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Таким чином, вказаними нормами вставлено право платника податку, у разі виявлення помилок у поданій ним податковій звітності, внести відповідні зміни шляхом подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до вимог пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України пеня нараховується :

п.п.129.1.1. після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Нарахування пені розпочинається:

а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом;

б) при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні - рішенні згідно із цим Кодексом;

п.п.129.1.2. у день настання строку погашення податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

п.п.129.1.3. у день настання строку погашення податкового зобов`язання, визначеного податковим агентом при виплаті (нарахуванні) доходів на користь платників податків - фізичних осіб, та/або контролюючим органом під час перевірки такого податкового агента.

Згідно пункту 129.3. статті 129 Податкового кодексу України нарахування пені закінчується:

п.129.3.1. у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань;

п.129.3.2. у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов`язань відповідного бюджету перед таким платником податків;

п.129.3.3. у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України);

п.129.3.4. при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини).

У разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку.

Згідно п 129.4 статті 129 Податкового кодексу України пеня, визначена підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

Пеня, визначена підпунктом 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті, нараховується із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день заниження.

Пеня, визначена підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті, нараховується із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виплати (нарахування) доходів на користь платників податків - фізичних осіб.

Відтак, колегія суддів вважає, що якщо платником податків самостійно виявлено помилку в поданій ним податковій звітності і подано до податкового органу уточнюючий розрахунок з виправленням помилок з урахуванням вимог статті 50 Податкового кодексу України, у податкового органу відсутні підстави для нарахування пені, передбачені пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України, оскільки з поданням уточнюючого розрахунку податкова звітність є виправленою і нівелює правові наслідки помилки, допущеної при її поданні.

Колегія суддів зазначає , що специфіка нарахування пені полягає в тому, що вона нараховується контролюючим органом вже на погашену суму податкового боргу, таким чином, при поданні уточнюючої податкової декларації, якою зменшується податкове зобов`язання з певного податку, відсутній об`єкт нарахування пені, передбаченої статтею 129 Податкового кодексу України, оскільки подання уточнюючої декларації зі зменшеним податковим зобов`язанням не є сплатою узгодженої суми податкового зобов`язання, у той час як її (пені) нарахування залежить від суми погашеного податкового боргу та кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, а отже, з врахуванням встановлених у даній справі обставин, колегія суддів вважає безпідставним нарахування відповідачу пені, передбаченої пунктом 129.1 статті 129 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 803/1156/17, від 09 квітня 2019 року у справі 807/423/18, яка в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною , підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 року по справі № 520/11625/18 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 30.09.2019 року