Справа № 240/3909/19
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/3909/19

Головуючий у 1-й інстанції: Токарева М.С.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

30 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ємільчинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Ємільчинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій відповідача, щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком зі зменшенням, пенсійного віку на п`ять років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", протиправними.

Також, позивач просив скасувати рішення Ємільчинського об`єднаного Управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області, від 26.10.2018 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язати Ємільчинське об`єднане Управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області призначити мені, ОСОБА_1 , пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, на п`ять років, як громадянину, який потерпів від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, у відповідності до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зарахувавши до стажу роботи періоди його трудової діяльності з 20.10.1980 по 03.12.2003 в колгоспі імені Карла Маркса, який в свою чергу, був реформований в ПК СГП "Березники" у 1996 році та у приватне сільськогосподарське підприємство "Березники" у 2000 році, починаючи з моменту звернення з заявою про призначення пенсії тобто з 18.10.2018.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02.08.2019 позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та надав неповну оцінку доказам наявним в матеріалах справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, 18.10.2018 ОСОБА_1 звернувся до Ємільчинського об`єднаного Управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії зі знижкою пенсійного віку на 5 років, відповідно до п.2 ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", надавши копію посвідчення потерпілого від аварії на ЧАЕС 4 категорії серія НОМЕР_1 .

26.10.2018 Ємільчинське об`єднане Управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області своїм листом №2911/02.2, повідомило позивача про відмову у призначенні пенсію мотивуючи тим, що на момент призначення пенсії за віком за наявними документами трудовий (страховий) стаж позивача становив 14 років 5 місяців 1 день.

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що згідно копії паспорта дата народження позивача - 11.10.1963, тобто позивач досяг 55 років.

З наявних у матеріалах справи копії трудової книжки та архівних довідок вбачається, що ОСОБА_1 у період 20.10.1980 по 03.12.2003 роки працював в колгоспі імені Карла Маркса, який в свою чергу, був реформований в ПК СГП "Березники" у 1996 році та у приватне сільськогосподарське підприємство "Березники" у 2000 році.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не заперечується факт роботи ОСОБА_1 у період 20.10.1980 по 03.12.2003 у колгоспі імені Карла Маркса, який в свою чергу, був реформований в ПК СГП "Березники" у 1996 році та у приватне сільськогосподарське підприємство "Березники" у 2000 році.

Єдиною причиною відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку вказано, що на момент призначення пенсії за віком за наявними документами трудовий (страховий) стаж позивача становив 14 років 5 місяців 1 день, при необхідному в 20 років.

Однак, подані позивачем документи в їх сукупності підтверджують право позивача на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Інших підстав неможливості призначення позивачу пенсії відповідачем не наведено, доказів та обґрунтованості підстав відмови також суду не надано, а тому, суд вважає, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" порушує конституційне право позивача на пенсійне забезпечення та соціальний захист, а отже є протиправною.

Колегія суддів не погоджується з кінцевим висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Як передбачено ч.3 ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991.

Згідно з ст.55 Закону України №796-XII від 28.02.1991, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 55 Закону України №796-XII від 28.02.1991 особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Відповідно до приписів ст.65 Закону №796 документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Згідно з пп.5 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами внесеними згідно з Постановою правління Пенсійного фонду України №13-2 від № 11-1 від 23.05.2018, далі Порядок №22-1), документом, що засвідчує особливий статус особи, зокрема є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Отже, у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із застосуванням ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для підтвердження особливого статусу заявника додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

Причиною відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку вказано, що на момент призначення пенсії за віком за наявними документами трудовий (страховий) стаж позивача становив 14 років 5 місяців 1 день, при необхідному в 20 років. Підставою цього відповідач називає не виконання ОСОБА_1 без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, а тому врахування часу роботи проводилось за фактичною тривалістю.

Відповідно до ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вказує, що згідно ст.12 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Як вказувалось вище, відповідно до п.2 ч.1 ст. 55 Закону України №796-XII від 28.02.1991 особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

Згідно з ст.62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1 та 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Однак, як можна встановити з матеріалів справи, а саме трудової книжки (а.с.29-30), довідки №566 від 20.09.2018 (а.с.18) та інших довідок, колегія суддів зазначає, що позивачем дійсно не виконувався, як членом колгоспу без поважних причин встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві. В свою чергу, позивачем не подано до Пенсійного фонду України (відповідного підрозділу) інформації та її документального підтвердження щодо поважності причин невиконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві. З урахуванням зазначеного відповідачем, в даному випадку, правомірно враховується час роботи за фактичною тривалістю. З урахуванням фактичної тривалості часу роботи за наявними документами трудовий (страховий) стаж позивача становить 14 років 5 місяців 1 день.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги позицію відповідача, ґка зазначена у відзиві щодо архівної довідки №566 від 20.09.2018, згідно якої ОСОБА_1 не виконано без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, тому враховується час роботи за фактичною тривалістю, оскільки дана причина є підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку, а саме на момент призначення пенсії за віком за наявними документами трудовий (страховий) стаж позивача становив 14 років 5 місяців 1 день, при необхідному в 20 років.

Таким чином, враховуючи наведені норми права та встановлені обставини у справі, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач приймаючи відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо призначення пенсії зі знижкою пенсійного віку на 5 років, відповідно до п.2 ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" діяв правомірно, оскільки матеріалами справи дійсно підтверджується, що трудовий (страховий) стаж позивача становив 14 років 5 місяців 1 день, при необхідних 20 років.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції не врахував, рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ємільчинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Ватаманюк Р.В.