Справа № 200/14817/18-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року справа № 200/14817/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року у справі № 200/14817/18-а (суддя в 1 інстанції - Грищенко Є.І.) за позовом ОСОБА_1 до Державного кадастрового реєстратора відділу у Мангушському районі головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Майнулова Валентина Павловича, Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного кадастрового реєстратора відділу у Мангушському районі головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Майнулова Валентина Павловича, Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області.

В обґрунтування позову зазначив, що він звернувся до Державного кадастрового реєстратора відділу у Мангушському районі Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області Майнулова Валентина Павловича із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру та реєстрацію земельної ділянки, однак відповідач-1 відмовив у внесенні таких відомостей у зв`язку з невідповідністю електронного документа установленим вимогам та наданням документів не в повному обсязі. У рішенні № РВ-018 від 13 грудня 2018 року було також рекомендовано звернутись до компетентного органу для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та повідомлено, що на місце проектування позивача земельної ділянки вже видано накази на розроблення проектів землеустрою. Тому вважає рішення Державного кадастрового реєстратора відділу у Мангушському районі Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області Майнулова Валентина Павловича протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що підстава для відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру як відсутність рішення на надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є необґрунтованою. (т.1 арк. справи 3-17)

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року позовні вимоги задоволено частково, внаслідок чого: визнано протиправним та скасувано рішення № РВ-018 від 13 грудня 2018 року, прийняте Державним кадастровим реєстратором відділу в Мангушському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Зобов`язано державний кадастровий реєстратор відділу в Мангушському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області повторно розглянути заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (реєстраційний номер ЗВ-018) та додані до неї документи, та прийняти рішення по суті з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В іншій частині позовних вимог відмовлено. (т.1 арк.справи 207-213)

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. (арк.справи т.1 арк.справи 222-225)

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги та встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , 17 липня 2018 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,0 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності що перебувають у запасі на території Покровської сільської ради Мангушського району Донецької області.

Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області листом від 29 серпня 2018 року В-3636/0-2072/0/37-18 повідомило, що у відповідності до Стратегії удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними (далі - Стратегія), надання дозволів на розроблення проектів землеустрою та передача земельних ділянок у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації проводиться у відповідності до переліку земельних ділянок, який формується щоквартально та оприлюднюється на офіційних веб-сайтах територіальних органах Держгеокадастру.

31 серпня 2018 року позивачем укладений договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 24-03/08 з фізичною особою - підприємцем сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_6

При цьому, листом від 31 серпня 2018 року позивач повідомив Головнеуправління Держгеокадастру у Донецькій області про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на підставі ч.3 п.7 ст. 118 Земельного кодексу України, у зв`язку з ненаданням у місячний строк дозволу на розроблення проекту землеустрою. У відповідь на повідомлення позивача від 31.08.2018 р., відповідачем-2 листом від 02.10.2-18 р. №В-4255/0-2304/0/37-18 вказано про безпідставність розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

29.11.2018 р. позивач звернувся з заявою (реєстраційний номер ЗВ-018) до Відповідача-1 та доданими до неї документами з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру та проведення державної реєстрації земельної ділянки.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 29 листопада 2018 року про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, Відповідач-1 рішенням № РВ-018 відмовив у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у зв`язку з невідповідністю поданих документів вимогам, установленим Законом України "Про Державний земельний кадастр" і Порядком ведення Державного земельного кадастру; невідповідністю електронного документа установленим вимогам; поданням заявником документів не в повному обсязі та рекомендовано звернутись до компетентного органу для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та повідомлено, що наказами Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 06 грудня 2018 року №3913- СГ та №3914-СГ були надані дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, території Покровської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України (далі за текстом - ЗК України), а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 14 Конституції України гарантується право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Так, ст. 33 ЗК України встановлено, що земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянам у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

За приписами ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частин 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Аналіз вищевказаних положень законодавства дає підстави для висновку, що перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

В свою чергу, надання відповіді на клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у формі листа не є законним способом поведінки органу, є проміжними відповідями на звернення, не містять чіткого та однозначного рішення про відмову, а отже не можуть вважатися "відмовою у наданні дозволу" у розумінні ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту. Так, у ст. 118 ЗК України не визначено прямого обов`язку уповноважених органів реалізувати ці повноваження у формі рішення, листа, тощо. Проте, зазначене питання має важливе значення для обрання ефективного способу захисту прав особи в суді.

Правовий статус Відповідача-2 визначено відповідним Положенням, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333 (далі - Положення № 333).

Нормами п. 8 цього Положення передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Таким чином, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області, а відтак, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Відсутність належним чином оформленого наказу Відповідача-2 про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що даний орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Тобто, в даному випадку має місце протиправна бездіяльність, і лист Відповідача-2 від 29.08.2018 р. у відповідь на клопотання Позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі на території Покровської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів, для ведення особистого селянського господарства за змістом та формою не можуть вважатися рішенням про відмову у розумінні ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом у постановах від 11 квітня 2018 року по справі № 806/2208/17, від 11 грудня 2018 року в справі № 806/862/17, від 04 лютого 2019 року в справі № 823/1121/16.

Але, колегія суддів зазначає, що у разі неприйняття такого рішення у належній формі упродовж встановленого законом строку, тобто, у разі протиправної бездіяльності Відповідача-2, особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (абз.3 ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Отже, ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розробку такого проекту самостійно. А відтак, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність.

Як наслідок, позивач набув право замовити розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання відповідного дозволу, що ним і було реалізовано.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що є небгрунтованими доводи апеляційної скарги щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача-2 стосовно розгляду поданого позивачем клопотання від 17.07.2018 р. та зобов`язання відповідача -2 видати наказ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на передачу земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності території Покровської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів безоплатно у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, є такими, що не підлягають задоволення, оскільки на час прийняття рішення судом відсутній об`єкт захисту порушеного права позивача.

Щодо визнання протиправним та скасування рішення від 13.12.2018 р. № РВ-018 відповідача-1 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, суд зазначає наступне.

На виконання укладеного договору між позивачем та фізичною особою - підприємцем сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_8 , останньою був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Покровської сільської ради Мангушського району Донецької області (т.1 арк.спарви 41).

Колегія суддів зазначає, що зазначений проект землеустрою на виконання ч. 1 ст. 186-1 ЗК України був погоджений висновком експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 28.11.2018 р. за №13002/82-18 (т.1 арк.справи 25).

Відповідно до п. 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Українивід 17 жовтня 2012 р. №1051 (далі за текстом - Порядку ведення Державного земельного кадастру), державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49 - 54 цього Порядку.

29.11.2018 р. позивач звернувся з заявою (реєстраційний номер ЗВ-018) до Відповідача-1 та доданими до неї документами з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру та проведення державної реєстрації земельної ділянки.

Згідно до п. 110 Порядку ведення Державного земельного кадаструдля державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

1) заява (у паперовій або електронній формі) про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22;

2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації), у паперовій або електронній формі відповідно до вимог Закону України "Про землеустрій";

3) електронний документ.

В свою чергу, відповідно до п. 111 Порядку ведення Державного земельного кадаструдержавний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє:

1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку;

2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій:

здійснює державну реєстрацію земельної ділянки:

- за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці;

- відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки);

- робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку;

- надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування;

приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77 - 85 цього Порядку в разі:

- невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту;

- розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;

- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

- подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.

13.12.2018 р. за результатами розгляду поданої заяви з доданими до неї документами, Відповідачем-1 було прийнято рішення №РВ-018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (а.с. 18).

Як вбачається з оскаржуваного рішення Відповідача-1, підставою для його прийняття є:

- встановлення Відповідачем-1 невідповідності поданих документів вимогам, передбаченим Законом України "Про Державний земельний кадастр" і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме ст. 50 Закону України "Про Державний земельний кадастр" в частині відсутності рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з посиланням на надання відповіді Відповідачем-2 від 29.08.2018 р. №В-3636/0-2072/37-181;

- невідповідність електронного документа установленим вимогам, а самеXSDСхема наявні зауваження щодо валідності електронного документу.

- подання заявником документів не в повному обсязі.

Так, відповідно до абзацу 4 частини третьої статті 50 Закону України "Про Державний земельний кадастр" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зокрема, включають рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом).

Отже, зазначена норма закону містить винятки, коли зазначене рішення є необхідним. Проте законодавством визначені випадки, коли зазначене рішення не приймається.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до абзацу 3 частини сьомої статті 118 ЗК України у випадку, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу.

З системного аналізу наведених норм вбачається, що у разі неприйняття в місячний термін рішення відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, то проект землеустрою, розроблений заявником самостійно, може не містити рішення, передбачене абзацу 4 частини третьої статті 50 Закону України "Про Державний земельний кадастр".

При цьому, колегією суддів встановлено вище, що надання Відповідачем-2 відповіді у формі листа від 29.08.2018 р. №В-3636/0-2072/37-181 на клопотання Позивача від 17.07.2018 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за змістом та формою не може вважатися "відмовою" у розумінні ч. 7 ст. 118 ЗК України, що свідчить про те, що Відповідач -2 не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

В оскаржуваному рішенні Відповідача-1 окремо міститься підстава як "подання заявником документів не в повному обсязі" при тому, що Відповідачем-1 не зазначений конкретний перелік документів, не поданих державному реєстратору для проведення державної реєстрації земельної ділянки, в той час як Позивачем були надані необхідні заява до додані до неї документи у відповідності до п. 110 Порядку ведення Державного земельного кадастру.

Згідно з абзацом другим п. 67 Порядку ведення Державного земельного кадастру забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України "Про Державний земельний кадастр".

Таким чином, рішення № РВ-018 від 13 грудня 2018 року, прийняте Державним кадастровим реєстратором відділу в Мангушському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача-1 прийняти рішення про задоволення зави позивача про внесення відомостей (змін до них) про проектовану земельну ділянку до Державного земельного кадастру.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У справі "East/WestAllianceLimited проти України" (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги" та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та ст. 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі "HasanandChaush v. Bulgaria" № 30985/96).

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення (постанова Вищого адміністративного суду України від 16.06.2015 року у справі № К/800/6863/15, від 29.11.2016 року № К/800/17306/16, № К/800/17393/16 від 29.09.2016 року, № К/800/13317/15 та від 17.12.2015 року № К/800/32134/15).

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо зміни способу захисту порушеного права Позивача шляхом зобов`язання державного кадастрового реєстратора відділу в Мангушському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області повторно розглянути заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (реєстраційний номер ЗВ-018)та додані до неї документи, та прийняти рішення по суті з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що надання суб`єктом владних повноважень відмови з аналогічних підстав, що перевірялися у межах розгляду даної судової справи, буде вважатися неналежним виконанням судового рішення та нестиме негативні наслідки, передбачені чинним законодавством.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 3913-СГ від 06 грудня 2018 року та № 3914-СГ від 06 грудня 2018 року про надання дозволу про розробку проекту землеустрою на земельну ділянку, яка вже була запроектована 30 липня 2018 року ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до підпункту "б" частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Судом першої інстанції встановлено, що Відповідачем-2 прийняті:

- Наказ №3913-СГ від 06.12.2018 р. "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою" громадянину ОСОБА_2 щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі на території Покровської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів. Орієнтовний розмір - 0,1200 га, із цільовим призначенням - для ведення садівництва. (а.с. 141). Зазначений наказ був прийнятий відповідно до ст. 118 ЗК України за результатами розгляду клопотання ОСОБА_2 від 13.10.2018 р. (вхідний номер К-5402/0/36-18 від 06.11.2018 р.) (а.с. 141).

- Наказ №3914 від 06.12.2018 р. "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою" ОСОБА_3 щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі на території Покровської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів. Орієнтовний розмір - 0,1200 га, із цільовим призначенням - для ведення садівництва. (а.с. 140).Зазначений наказ прийнятий відповідно до ст. 118 ЗК України за результатами розгляду клопотання ОСОБА_3 від 12.10.2018 р. (вхідний номер К-5404/0/36-18 від 06.11.2018 р.) (а.с. 140)

Як доводи апеляційної скарги позивач зазначає про протиправність вищевказаних наказів у зв`язку з тим, що ним здійснено розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, про що належним чином повідомлено Відповідача-2 (а.с. 68-71), в той час як Відповідачем-2 прийняті оскаржувані накази про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою вже запроектованої Позивачем земельної ділянки.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначалось вище, перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, встановлений ст. 118 ЗК України, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги про те, що накази Відповідача-2 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою" третім особам порушують його права як землекористувача, з огляду на наступне.

Колегія суддів звертає увагу на те, що таких підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою як "вже запроектована земельна ділянка" не передбачено ЗК України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що надання будь-яким особам дозволів на розроблення відповідних проектів землеустрою є лише первісним етапом процедури відведення земельних ділянок та не може свідчити про те, що такі проекти землеустрою в наступному будуть затверджені компетентним суб`єктом владних повноважень, а земельні ділянки - передані заявникам (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що прийняті Відповідачем - 2 Наказ №3913-СГ від 06.12.2018 р. "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою" та Наказ №3914 від 06.12.2018 р. "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою" не є підставою для прийняття Відповідачем-1 рішення № РВ-018 від 13 грудня 2018 року, про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, оскільки вказана інформація повідомлена Відповідачем-1 в рекомендаційному та інформативному порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що прийняті Відповідачем - 2 Наказ №3913-СГ від 06.12.2018 р. "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою" та Наказ №3914 від 06.12.2018 р. "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою" ніяким чином не порушують права та законні інтереси Позивача щодо реалізації права на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, не створюють ніяких негативних наслідків для Позивача, а тому позовні вимоги щодо визнання їх протиправними та скасування з цих підстав задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року у справі № 200/14817/18-а- залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року у справі № 200/14817/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 02 жовтня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць