Справа № 640/11898/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря судового засідання: Лещенко В.С.

розглянувши у судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу , у порядку ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, Міністерства фінансів України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року (повний текст рішення складено 08.08.2019) у справі за адміністративним позовом Міністерства фінансів України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року позивач, Міністерство фінансів України, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07.06.2019 року №58809432 про накладення на Міністерство фінансів України штрафу у розмірі 5 100 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем Міністерством фінансів України подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апеляент вказує, що постанова про накладення штрафу від 07.06.2019 № 58809432 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки боржником дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження» в межах виконавчого провадження від 05.04.2019 № 58809432 та відсутні докази щодо невиконання рішення суду без поважних причин.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 року у справі №809/1136/18 за позовом Комунального підприємства "Надвірнаводоканал" до Міністерства фінансів України, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2019 року, позов задоволено повністю.

12.11.2018 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист в частині зобов`язання Міністерства фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції КП "Надвірнаводоканал" в порядку та на умовах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №332 від 18.05.2017 року та договорами: №2-Над від 06.07.2017 року в розмірі 93 962 грн. (дев`яносто три тисячі дев`ятсот шістдесят дві) гривні 00 копійок; №3-Над від 03.08.2017 року в розмірі 100 446 грн. (сто тисяч чотириста сорок шість) гривень 18 копійок; №4-Над від 10.08.2017 року в розмірі 17 310 грн. (сімнадцять тисяч триста десять) гривень 60 копійок; №5-Над від 06.09.2017 року в розмірі 83 123 грн. (вісімдесят три тисячі сто двадцять три) гривні 00 копійок; №6-Над від 05.10.2017 року в розмірі 111 645 грн. (сто одинадцять тисяч шістсот сорок п`ять) гривень 57 копійок; №7-Над від 03.11.2017 року в розмірі 77 945 грн. (сімдесят сім тисяч дев`ятсот сорок п`ять) гривень 00 копійок; №8-Над від 05.12.2017 року в розмірі 103 945 грн. (сто три тисячі дев`ятсот сорок п`ять) гривень 43 копійки, всього 588 386 грн. (п`ятсот вісімдесят вісім тисяч триста вісімдесят шість) гривень 78 копійок і довести його до відома Державної казначейської служби України.

У виконавчому листі від 12.11.2018 року №809/1136/18 стягувачем визначено КП "Надвірнаводоканал", боржником, в свою чергу, Міністерство фінансів України.

На підставі заяви стягувача про примусове виконання виконавчого листа від 12.11.2018 року №809/1136/18 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. винесено постанову від 05.04.2019 року про відкриття виконавчого провадження №58809432, пунктом 2 резолютивної частини якої зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та невідкладно повідомити державного виконавця з наданням відповідних документів.

25.04.2019 року відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України отримано лист Міністерства фінансів України (вх.№11738) про розгляд постанови про відкриття виконавчого провадження, яким повідомлено державного виконавця про неможливість виконання рішення суду через відсутність механізму його виконання. Також, Міністерством фінансів України повідомлено про намір направити до суду заяву про встановлення порядку виконання рішення суду в порядку статті 33 Закону України "Про виконавче провадження".

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. від 07.06.2019 року за невиконання без поважних причин рішення суду накладено на боржника штраф у сумі 5100, 00 грн.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволення позовних вимог вказував, що оскільки позивачем рішення суду не виконано у строк, встановлений державним виконавцем під час його примусового виконання, та поважності причин такого невиконання боржником державного виконавця не повідомлено, то державним виконавцем обґрунтовано винесено оскаржувану постанову від 07.06.2019 року про накладення штрафу.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець, зокрема, зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Приписами ч.ч. 5 та 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Системний аналіз викладених правових норм свідчить про те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

При цьому, застосування такого заходу реагування як винесення постанови про накладення штрафу є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

В обґрунтування доводів про наявність поважних причин невиконання рішення суду позивач вказує, що бюджетний період 2017 року закінчився і відповідно до Бюджетного кодексу України всі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, а також те, що постанова Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 332 передбачала механізм прийннятття рішення Міністерства фінансів України тільки на 2017 рік.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Пунктами 1, 6 ч. 5 цієї статті передбачено, що боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Законом можуть встановлюватися особливості щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відповідно до статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, законодавством передбачено можливість розстрочення, відстрочення або зміну способу і порядку виконання судового рішення у разі неможливості його виконання у встановлений судом/законодавством строк, з метою добросовісного та повного виконання виконавчого документу та рішення суду боржником.

Апелянт вказує, що листом від 05.04.2019 року № 20.1/58809432/8 Міністерство фінансів України повідомило державного виконавця про наявність підстав неможливості виконання судового рішення та про те, що що боржник має намір звернутися до першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Натомість, позивачем не надано суду доказів вчинення будь-яких інших дій (з моменту відкриття виконавчого провадження) спрямованих на виконання рішення суду.

Також, позивачем не надано доказів, що позивач, як боржник виконавчого провадження до застосування до нього штрафу, звертався до суду про роз`яснення судового рішення або щодо зміни порядку і способу виконання судового рішення, у разі наявності підстав, що ускладнюють його виконання. Листом від 30.07.2019 № 13030-02-5/19487 позивачем повідомлено державного виконавця про подання до Івано-Франківського окружного адміністративного суду заяви про роз`яснення судового рішення лише 26.07.2019, тобто вже після прийняття відповідачем постанови від 07.06.2019 року.

Отже, зазначені позивачем обставини не підтверджують, що станом на 07.06.2019 існували поважні причини для невиконання судового рішення, а позивачем було вчинено всі залежні від нього дії, спрямовані на виконання такого судового рішення.

Крім того, апелянт вказує, що ним повідомлено державного виконавця, що на судові рішення, які підлягають примусовому виконанню у виконавчому провадженні №58809432, останнім подано касаційну скаргу, та, відповідно до ухвали Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 10.04.2019 року, відкрито касаційне провадження.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду виконання рішення суду Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 року не зупинено.

А тому, оскільки рішення суду у встановлений державним виконавцем строк позивачем виконано не було, то державний виконавець правомірно та у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 63, ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» , у зв`язку із невиконанням без поважних причин рішення суду, виніс постанову про накладення штрафу на боржника.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог Міністерства фінансів України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства фінансів України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 02.10.19.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді В.О.Аліменко,

Н.В.Безименна