Справа № 640/9168/19
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 вересня 2019 року № 640/9168/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Національного агентства з питань запобігання корупції щодо надання ОСОБА_1 можливості виправити щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік;

зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції надати ОСОБА_1 доступ до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та забезпечити можливість внесення до нього відповідних змін, прийнявши виправлену щорічну декларацію за 2018 рік.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ним на виконання статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» подано щорічну декларацію, шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті відповідача. Після подання щорічної декларації в ній позивачем виявлено помилки, у зв`язку з чим 03.04.2019 подано виправлену щорічну декларацію. Проте в розділі 3 «Об`єкти нерухомості» повторно було допущено технічну помилку. Позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив надати доступ до щорічної декларації за 2018 рік для виправлення допущених помилок, однак відповіді на вказану заяву від відповідача не надходило.

Позивач вважає, що відповідачем не надано можливості йому подати виправлену декларацію за 2018 рік, що свідчить про неможливість реалізації обов`язку декларування достовірних відомостей позивачем, чим допущено протиправну, на його думку, бездіяльність.

Ухвалою суду від 29.05.2019 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Вказаною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що нормами чинного законодавства визначено строк протягом якого суб`єкт декларування може подати виправлену декларацію, чим позивач і скористався. При цьому, відповідачем вказано, що ним не вчинялися дії щодо перевірки декларації, позивача не було притягнуто до відповідальності за неподання, несвоєчасне подання декларації або за зазначення у ній недостовірних відомостей, отже у Національного агентства з питань запобігання корупції відсутні правові підстави для прийняття виправленої декларації позивача після закінчення семиденного строку з дня подання первинної декларації, що свідчить про недопущення відповідачем оскаржуваної, як вважає позивач, протиправної бездіяльності. Просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Враховуючи предмет і підстави позову, а також положення статей 12, 257, 262 КАС України, суд розглядає адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є заступником начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальник Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

На виконання вимог статті 45 зазначеного Закону позивачем 29.03.2019 подано щорічну декларацію за 2018 рік шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

Після подання щорічної декларації за 2018 рік, в ній позивачем виявлено помилки та подано 03.04.2019 виправлену щорічну декларацію.

Проте в розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації повторно допущено технічну помилку в частині зазначення дати набуття права власності на нерухоме майно.

Позивач звернувся із заявою від 04.04.2019 до Національного агентства з питань запобігання корупції, в якій просив надати доступ до щорічної декларації за 2018 рік для виправлення допущених помилок.

Не отримавши відповіді від відповідача та вважаючи таку бездіяльність відповідача по невирішенню питання надання позивачу як суб`єкту декларування дозволу подати виправлену декларацію протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII (далі - Закон №1700-VII).

За приписами частини першої статті 4, частини першої статті 11 Закону №1700-VII, центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику є Національне агентство з питань запобігання корупції, до повноважень якого належать, зокрема, здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до положень статті 1 Закону №1700-VII суб`єкти декларування - це особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Згідно з підпунктом «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є, зокрема, державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої, четвертої статті 45 Закону №1700-VII особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Частиною четвертою цієї статті Закону також передбачено, що упродовж семи днів після подання декларації суб`єкт декларування має право подати виправлену декларацію.

У разі притягнення суб`єкта декларування до відповідальності за неподання, несвоєчасне подання декларації або в разі виявлення у ній недостовірних відомостей суб`єкт декларування зобов`язаний подати відповідну декларацію з достовірними відомостями.

Частиною першою статті 47 Закону №1700-VII визначено, що подані декларації включаються до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що формується та ведеться Національним агентством.

Порядок формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджений рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 3, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089 (далі - Порядок).

Згідно пунктів 2, 4, 9 розділу ІІ Порядку суб`єкти декларування подають до Реєстру зазначені в пункті 1 цього розділу документи шляхом заповнення електронних форм відповідних документів на веб-сайті Реєстру відповідно до технічних вимог до форм.

Зареєстровані в Реєстрі суб`єкти декларування мають право подавати документи у разі їх відповідності технічним вимогам до форми і проходження логічних перевірок, переглядати подані ними документи.

Кожному поданому документу Реєстр автоматично надає унікальний ідентифікатор документа та накладає на нього електронну печатку Реєстру, що унеможливлює внесення несанкціонованих змін до поданого документа (забезпечує цілісність документа).

Подання документа до Реєстру підтверджується шляхом надсилання повідомлення суб`єкту декларування на адресу його електронної пошти, вказану під час реєстрації в Реєстрі, та до персонального електронного кабінету суб`єкта декларування.

Після отримання зазначеного повідомлення суб`єкт декларування зобов`язаний невідкладно, але не пізніше семи днів після дня отримання такого повідомлення, перевірити зміст поданого ним документа та у разі виявлення неповних або недостовірних відомостей в ньому подати виправлений документ відповідно до цього Порядку.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ Порядку зареєстровані в Реєстрі суб`єкти декларування мають право подавати виправлені документи у строки та в порядку, визначені в пункті 7 цього розділу.

Пунктом 7 розділу ІІ Порядку визначено, що суб`єкт декларування має право за власною ініціативою подати виправлену декларацію упродовж семи днів після дня подання первинної декларації, до якої подається виправлена версія, шляхом створення та подання виправленого документа у Реєстрі.

У разі притягнення суб`єкта декларування до відповідальності за неподання, несвоєчасне подання декларації або в разі виявлення у ній недостовірних відомостей суб`єкт декларування зобов`язаний подати відповідну декларацію або виправлену декларацію з достовірними відомостями у строк, визначений уповноваженою особою Національного агентства.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що після подачі відповідної декларації, суб`єкт декларування зобов`язаний невідкладно, перевірити її зміст та у разі виявлення неповних або недостовірних відомостей в ній подати виправлену декларацію. Зазначені дії можуть бути вчинені суб`єктом декларування виключно в межах семи днів з дня подання відповідної первинної декларації.

Строки мають суттєве значення в правовому регулюванні даних суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, тому дотримання строків є обов`язковою умовою, зокрема, для суб`єктів на яких поширюється дія Закону №1700-VII.

При цьому, право подачі виправленої декларації у випадку самостійного виявлення декларантом недостовірних відомостей у первинній декларації поза цим строком норми чинного законодавства не передбачають.

Тобто, законодавець передбачив єдиний виняток, у якому суб`єкт декларування зобов`язаний та, відповідно, має можливість подати виправлену декларацію - після притягнення його до відповідальності за неподання, несвоєчасне подання декларації або в разі виявлення у ній недостовірних відомостей.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 810/3202/17.

З матеріалів справи вбачається, що позивач подав щорічну декларацію за 2018 рік шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, яка опублікована 29.03.2019.

Виявивши у поданій декларації помилки, позивачем подано виправлену (щорічну) декларацію, яка опублікована 03.04.2019, тобто позивачем подано виправлену декларацію в межах семиденного строку з дня подання первинної декларації.

Разом з тим, виявивши повторно допущену технічну помилку в частині зазначення дати набуття права власності на нерухоме майно, позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою, в якій повідомив про вказані обставини та зазначив їх у цій заяві.

При цьому, суд зазначає, що не заперечується відповідачем, матеріали справи не містять належних доказів того, що відповідачем вчинялися дії щодо перевірки змісту первинної декларації позивача та щодо подачі виправленої декларації протягом семи днів з дня подання відповідної первинної декларації.

Відповідно, у матеріалах справи й відсутні докази щодо притягнення позивача до відповідальності за неподання, несвоєчасне подання декларації або в разі виявлення у ній недостовірних відомостей.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за КАС України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах, а точніше вже порушене.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов`язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Таким чином, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. При цьому, вирішуючи спір по суті, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно, враховуючи те, що у задоволенні позову слід відмовити, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко