Справа № 440/1577/19
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 р. м. ХарківСправа № 440/1577/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Донець Л.О. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2019, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич (повний текст складено 10.06.19) по справі № 440/1577/19

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі - відповідач, Полтавське ОУПФУ Полтавської області), в якому просив:

- визнати протиправними дії Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з серпня 2018 року та її невиплати по січень 2019 року включно;

- зобов`язати Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по виплаті пенсії за період з серпня 2018 року по січень 2019 року включно в розмірі 51159 грн. 72 коп.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2019 позов задоволено.

Визнано протиправними дії Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з серпня 2018 року та її невиплати по січень 2019 року включно.

Зобов`язано Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по виплаті пенсії за період з серпня 2018 року по січень 2019 року включно в розмірі 51159 грн. 72 коп.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав до суду апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2019 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач отримує пенсію з 01.08.2015, як особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції на підставі довідки від 24.11.2014 про взяття на облік за фактичною адресою проживання у м. Полтаві. Згідно списків внутрішньо переміщених осіб, по яким наявна інформація Державної прикордонної служби, позивач був відсутній понад 60 днів за місцем фактичного проживання, а тому ОСОБА_1 припинено виплату пенсії з 01.08.2018. У подальшому позивачу поновлено з 01.08.2018 виплату пенсії, сума доплати з серпня 2018 року по січень 2019 року зафіксована у виплатних документах, та буде виплачена за наявності відповідно фінансування. Вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Сторони у справі про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглядаючи судове рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, враховуючи наступне.

В ході судового розгляду встановлено, що позивач був взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України та району проведення антитерористичної операції, за адресою постійного проживання у АДРЕСА_1 , яка з 29 вересня 2014 року була змінена у зв`язку з переміщенням з тимчасово окупованої території у АДРЕСА_2 , згідно довідки від 24.11.2014 №8 (а.с. 19).

У зв`язку з переміщенням особи у м. Полтаву, розпорядженням Ленінського УПФУ №10095 від 06.10.2014 ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком з 01.08.2014 довічно (а.с. 25) .

Відповідач, зважаючи на отримані списки внутрішньо переміщених осіб, по яким наявна інформація Державної прикордонної служби про відсутність позивача понад 60 днів за місцем фактичного проживання, припинив виплату ОСОБА_1 пенсії з серпня 2018 року.

03.09.2018 ОСОБА_1 подав до Полтавського ОУПФУ Полтавської області заяву, у якій просив поновити виплату пенсії (а.с. 27, 56).

Рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №17 від 07.11.2018 (а.с. 28, 57) на підставі подання управління соціального захисту населення (№17 від 03.09.2018 (а.с. 58), акту обстеження та інших поданих матеріалів вирішено відновити ОСОБА_1 виплату пенсії на виконання пункту 12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Рішенням Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №19 про перерахунок пенсії 03.09.2018, оформлено поновлення (призначення за змістом цього рішення) виплати пенсії за віком ОСОБА_1 (а.с. 26).

12.02.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою (вх.№134/Ф-14) (а.с. 21,) бажаючи знати про причини та підстави невиплати йому пенсії з серпня 2018 року по січень 2019 року.

Листом Полтавського ОУПФУ Полтавської області від 07.03.2019 №134/Ф-14 (а.с. 22) позивача повідомлено про наявну інформацію Державної прикордонної служби, згідно якої позивач був відсутній понад 60 днів за місцем фактичного проживання. Одночасно повідомлялося, що з 01.08.2018 ОСОБА_1 відновлено виплати, які позивач отримує щомісяця 23 числа, проте сума доплати з серпня 2018 року по січень 2019 року буде виплачена за наявності фінансування.

На адвокатський запит представника позивача вих. №24 від 05.04.2019 (а.с. 29) листом ГУ ПФУ в Полтавській області від 17.04.2019 №6258/04-25 теж було повідомлено, що пенсійні кошти з 01.08.2018 по 31.01.2019 в сумі 51159 грн. 72 коп. обліковані та будуть виплачені на умовах окремого порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (а.с. 30).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що вказівка відповідача на виплату пенсійних коштів за період з 01.08.2018 по 31.01.2019 на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України є неправомірною, оскільки такий порядок Кабінетом Міністрів України не визначено, а тому таке посилання суперечить нормам Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (стаття 92 Конституції України).

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

За приписами частини першої статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Таким чином, виплату пенсії може бути припинено за рішенням територіального органу Пенсійного фонду або за рішенням суду, однак, виключно у випадках, визначених Законом.

Водночас Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, які не пройшли верифікацію, у зв`язку із тривалою відсутністю за місцем проживання (понад 60 діб).

Колегія суддів звертає увагу, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не заперечує, що пенсійні виплати ОСОБА_1 за спірний період фактично нараховані, але їх виплату не проведено у зв`язку з припиненням виплати пенсії з серпня 2018 року по січень 2019 року за результатами проведення верифікації.

Також, необхідно відмітити, що факт проживання позивача у м. Полтава не спростована відповідачем та не може бути поставлена під сумнів лише з підстав тимчасової відсутності особи протягом 90 днів за адресою свого проживання.

Додатково колегія суддів відмічає, що з 22.11.2014 набрав чинності Закон України від 20.10.2014 № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (надалі - Закон № 1706-VII), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

08.06.2016 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", пунктом 1 якого затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Пунктом 4 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам визначено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються, зокрема територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж одного разу на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за формою, встановленою Мінсоцполітики. Якщо в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб є інформація щодо проходження особою фізичної ідентифікації в публічному акціонерному товаристві "Державний ощадний банк України", чергова перевірка у відповідному періоді не проводиться.

Відповідно до пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312). Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Соціальні виплати особам з інвалідністю I групи та особам, які за висновком лікарсько-консультативної комісії не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, за їх письмовими заявами можуть проводитись публічним акціонерним товариством "Укрпошта" (далі - ПАТ "Укрпошта") з доставкою додому за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб.

Отже, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження такої особи на обліку місця перебування на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, що підтверджується відповідною довідкою; наявність рахунку в установі публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Частинами другою та третьою цієї статті визначено, що рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Як визначено пунктом 7-1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Уповноважений орган на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб запис про скасування дії довідки.

На підставі викладеного колегія суддів зазначає, що законодавцем чітко встановлено підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, а також підстави, за наявності яких орган пенсійного фонду може припинити виплату пенсії тимчасово переміщеній особі.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи - ОСОБА_1 .

Верховний Суд у рішенні від 03.05.2018 у зразковій справі про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі № 805/402/18 зазначив, що не підтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а постанова КМУ № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

Ураховуючи наведені вище положення джерел права, суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог статті 19 Конституції України та частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки з 01.05.2018 позивачу призупинено (припинено) виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21.08.2018 у справі № 227/2526/17.

У рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України від 09.07.2003 № 1058-1V "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зазначено, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Також Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, зазначив про право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що припиняючи виплату пенсії позивачеві за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо доводів відповідача про неможливість виплати пенсії на умовах окремого Порядку, як передбачено пунктом 15 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, та до затвердження Кабінетом Міністрів України окремого порядку, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.18 №335, та виділення відповідного бюджетного фінансування, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами частини першої статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсія виплачується у грошовій формі щомісяця.

Відповідно до ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Як слідує із матеріалів справи, пенсійні виплати позивача нараховані за період з серпня 2018 року по січень 2019 року у розмірі 51159,72 грн.

Разом з тим, відповідач вказує, що дані пенсійні виплати будуть проведені наступним чином:

- за період 01.08.2018 по 31.01.2019 у розмірі 51159,72грн. будуть виплачені після прийняття окремого Порядку Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335), орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Даний Порядок доповнено вказаною нормою відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335, що набрала чинності 12.05.2018.

В той же час, станом на час розгляду даної справи у суді такий порядок не прийнято.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (Заява № 29979/04) вказав, що "Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок."

Таким чином, відсутність відповідного нормативно-правового документа, що визначає механізм реалізації права на отримання невиплаченої суми пенсії за минулий період, не може бути визнано обґрунтованою підставою для позбавлення особи такого права.

При цьому слід враховувати, що обираючи спосіб захисту порушеного права, необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що обраний судом першої інстанції спосіб відновлення порушеного права є достатньо ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 229, 241, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2019 по справі № 440/1577/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець А.П. Бенедик
Повний текст постанови складено 27.09.2019.