Справа № 580/914/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/914/19 Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року (повний текст рішення складено 25.07.19) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просила: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області від 03.12.2018 №, №, №, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.12.2018 №Ф- та рішення від 03.12.2018 №.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Черкаській області від 03.12.2018 №Ф- та рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 03.12.2018 №.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням в частині відмовлених позовних вимог, позивачем Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки є такими, що не відповідають обставинам справи. Зокрема, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що оскільки позивачем надано докази своїх витрат на придбання палива у спірний період, а тому висновки суду першої інстанції про порушення п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України є помилковими. Також, апелянт вказує, що податковим органом протиправно донараховано позивачу податок на доходи фізичних осіб, оскільки позивачем сума податку в розмірі 25 091,48 грн. сплачена до бюджету авансом, що підтверджується платіжними дорученнями.

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДФС у Черкаській області проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, єдиного соціального внеску за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, за результатами якої складено акт від 13.11.2018 №562/23-00-13-0214/НОМЕР_1.

В зазначеному акті перевірки зафіксовано, що позивачем порушено:

- пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, абз. 4 п. 164.1 ст. 164, п. 177.2 та п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 40243 грн. 25 коп.;

- пп. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, у результаті чого донараховано податок на додану вартість на загальну суму ПДВ 16342 грн.;

- п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 39054 грн. 82 коп.;

- п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, абз 4 п. 164.1 ст. 164 та п. 161 підр. 10 розд. ХХ перехідних положень Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по військовому збору на суму 1262 грн. 60 коп.

На підставі вищевказаних висновків акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 03.12.2018 №, №, №, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.12.2018 №Ф- та рішення від 03.12.2018 №.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовільнив частково та зазначив, що оскільки проведення перевірки, яка оформлена актом від 13.11.2018 №562/23-00-13-0214/НОМЕР_1 не є підстави визначені пп. 78.1.12 п. 78.1 ст. 78 ПК України, а тому Головним управлінням ДФС у Черкаській області протиправно, за відсутності на те правових підстав, повторно здійснено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання нею єдиного соціального внеску за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, відтак вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.12.2018 №Ф- та рішення від 03.12.2018 № є протиправними та підлягають скасуванню.

Відмовляючи у задоволенні в решті позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що контролюючим органом правомірно донараховано позивачу податок на доходи фізичних осіб в розмірі 25082 грн. 48 коп. (52173 грн. 93 коп. (підлягає декларуванню) - 27082 грн. 45 коп. (фактично задекларовано позивачем) = 25091 грн. 48 коп.), а тому посилання позивача на те, що ним у повній мірі задекларовано та сплачено суми податку на доходи фізичних осіб за вказаний період є безпідставними.

Окрім того, суд першої інстанції вказував, що позивачем в порушення п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України не надано докази, які підтверджують використання ФОП ОСОБА_1 палива виключно в межах господарської діяльності, оскільки витрати на придбання бензину не є прямо пов`язаними з її виробничою господарською діяльністю щодо оптової торгівлі зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин та виробництвом продуктів борошномельно-круп`яної промисловості, в зв`язку з чим позивачем занижений податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з п.п. 177.1, 177.2 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (п. 177.3 ст. 177 Податкового кодексу України).

Приписами пункту 177.4 цього ж кодексу встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ ПК України.

Фізичні особи - підприємці, у відповідності до пункту 177.5 статті 177ПК України, подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Згідно з пп. 177.5.1 ПК України авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб платник податку розраховує самостійно згідно з фактичними даними, зазначеними в Книзі обліку доходів і витрат, кожного календарного кварталу та сплачує до бюджету до 20 числа місяця, наступного за кожним календарним кварталом (до 20 квітня, 20 липня і 20 жовтня). Авансовий платіж за четвертий календарний квартал не розраховують і не сплачують.

Остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб та збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності на підставі документального підтвердження факту їх сплати (пп. 177.5.3 ПК України).

Наразі, податковий орган стверджує, що позивачем допущено методологічну помилки під час заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, що призвело до несплати податку на доходи фізичних осіб на суму 25 091,48 грн.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 допущено помилку під час заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік (графа 6 рядка 10.7 декларації, зокрема у графі 1.5 Додатку Ф2 до податкової декларації "Сума податку на доходи фізичної особи, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податку за результатами звітного (податкового) періоду), оскільки позивачем задекларовано суму 27082 грн. 45 коп., однак згідно даних перевірки сума податку на доходи фізичної особи, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податку за результатами звітного (податкового) періоду року, становить 52 173 грн. 93 коп.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що у Додатку Ф2 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік розрахована сума податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за результатами звітного (податкового періоду, що підлягає сплаті до бюджету р1.1 - 52 173,093, а саме: р.1.3 загальна сума авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб, що розраховані платником податку самостійно згідно з фактичними даними, зазначеними у Книзі обліку доходів і витрат кожного календарного кварталу та сплачені до бюджету протягом звітного (податкового) року - 25 091, 48 грн.; р.1.5 сума податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податку за результатами звітного (податкового) року - 27 082,45 грн. (а.с. 168-170).

Відповідно до платіжних доручень наявних в матеріалах справи ФОП ОСОБА_1 сплачено: платіжне доручення від 19.07.2017 № 310, призначення платежу: «податок з доходів фізичних осіб за 2 квартал 2017 року» - 15 091,48; платіжне доручення від 20.10.2017 № 480 , призначення платежу : «податок з доходів фізичних осіб за 3 квартал 2017 року» - 10000,00; платіжне доручення від 19.02.2018 № 92, призначення платежу : «податок з доходів фізичних осіб за 2017» - 27 082,45.

Відтак, позивачем податок на доходи фізичних осіб за результатами звітного 2017 року сплачено у повному обсязі, а тому донарахування податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб та застосування штрафних санкцій в цій частині є неправомірним.

Також, відповідач вказує, що позивачем до складу витрат за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, в порушення вимог п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України , включено документально не підтверджені витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів (бензину) для легкового автомобіля, що належить фізичній особі ОСОБА_1 на загальну суму 84 176,52 грн., а саме платником податку не надано документи, що підтверджують використання палива виключно в межах господарської діяльністю, у зв`язку з чим занижено податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 40 243, 25 грн. Відповідно, перевіркою правильності визначення податку на додану вартість встановлено, що позивачем не нараховано податкові зобов`язання по операціях з придбання товарів/послуг, що не використовуються в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності, внаслідок чого збільшено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 16 342, 00 грн.

Відповідно до пп.14.1.36 п. 14.1 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пп 177.4.1 п. 177.4 ст. 174 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

При цьому, згідно підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Відповідно до пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Отже, платник податку має право зменшити об`єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб на суму понесених витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, перелік яких визначено у пунктах 177.4.1-177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, за умови, що факт понесення таких витрат підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку.

У свою чергу, згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктами 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, водночас під господарською операцією слід розуміти дію або подію, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_1 до складу витрат за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 включено витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів (бензину) для легкового автомобіля, що належить фізичній особі ОСОБА_1 на загальну суму 84176 грн. 52 коп., в т.ч. за 2016 рік - на суму 23336 грн. 40 коп., за 2017 рік - на суму 60840 грн. 12 коп., на підтвердження чого надано зведені подорожні листи за кожен місяць, в яких зазначено кілометраж (всього 49813 км), загальна кількість витраченого палива (всього 4333,73 літрів) та платіжні документи про оплату придбаного бензину готівковими коштами.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є фізичною особою-підприємцем, перебуває на загальній системі оподаткування, видами господарської діяльності, які ФОП ОСОБА_1 здійснювала у період, що перевірявся є виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості; надання інших допоміжних, комерційних функцій.

На підтвердження використання придбаних паливно-мастильних матеріалів (бензину) для легкового автомобіля позивачем надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, подорожні листи із зазначенням маршруту, відстані та використаного пального, чеки на оплату придбаного пального.

Згідно з Актом перевірки, контролюючим органом під час здійснення перевірки дотримання позивачем встановленого порядку ведення Книги обліку доходів і витрат порушень не виявлено. Будь-яких відхиленнь вартості палива також не встановлено.

Крім того, у акті перевірки не викладено будь-яких зауважень до первинних документів, що підтверджують здійснення господарських операцій. Не міститься посилання щодо порушення з боку позивача норм чинного законодавства України під час складання первинних документів.

Відтак, позивачем доведено належними доказами використання палива у його господарській діяльності.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження використання придбаного за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 позивачем палива за межами своєї господарської діяльності, а тому висновок контролюючого органу про завищення витрат за вказаний період 40 243, 25 грн., тобто на суму витрачену на придбання палива, є безпідставним та необґрунтованим.

Відповідно, донарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 16 342, 00 грн. за спірними операціями є також протиправним.

Отже, податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області від 03.12.2018 №, № є протиправними та підлягають скасуванню.

Окрім того, за наслідками проведеної перевірки податковим органом, з підстав п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, абз 4 п. 164.1 ст. 164 та п. 161 підр. 10 розд. ХХ перехідних положень Податкового кодексу України позивачу донараховано податкове зобов`язання по військовому збору на суму 1262 грн. 60 коп.

З огляду, на те відповідно підпунктів 1.1-1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збі року

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу, серед яких фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об`єктом оподаткування збором є доходи резидента, визначені у пункті 163.1 статті 163 ПК України, серед яких: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; 163.1.2. доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

А чистий оподатковуваний дохід є різницею між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами.

Оскільки, колегією встановлено відсутність порушень ФОП ОСОБА_1 щодо завищення витрат, пов`язаних з придбанням паливно-мастильних матеріалів за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 на суму 40 243, 25 грн. грн, а отже, позивачу безпідставно визначено податкове зобов`язання по військовому збору на суму 1262 грн. 60 коп. та відповідно засновано штрафну санкцію у розмірі 315,65 грн. У зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області № від 03.12.2018 також підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів вважає наявними правові підстави для задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги у повному обсязі .

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Судом апеляційної інстанції встановлено часткова невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи .

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог в частині з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині. В інший частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкових повідомленнь-рішеннь Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області від 03.12.2018 №, № , № та прийняти в нову постанову, якою позовні вимоги в цій частині задовольнити .

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області від 03.12.2018 №, №, №.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено - 02.10.2019.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді В.О.Аліменко,

Н.В.Безименної