Справа № 280/3067/19
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

11 вересня 2019 року Справа № 280/3067/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Мелітопольської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (69063, м. Мелітополь, вул. Кірова, 31, ),

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ),

до Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, )

про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Мелітопольської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач 1), до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач 2), до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач 3), в якому позивач просить суд: визнати протиправними дії відповідача 1 та відповідача 2 щодо взяття на облік фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , як платника податків та платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як особи, що проводить незалежну професійну (адвокатську) діяльність та нарахування з 19.10.2018 року єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як особі, що проводить незалежну професійну (адвокатську) діяльність; визнати протиправною вимогу про сплату боргу (недоїмки) відповідача 2 № Ф-9139-56 від 03.04.2019 року та скасувати її; визнати протиправним рішення відповідача 3 від 24.05.2019 року № 23909/6/99-99-11-05-02-25 та скасувати його.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що 27.01.2014 року позивач зареєстрований державним реєстратором як фізична особа-підприємець, основний вид економічної діяльності: 69.10 Діяльність у сфері права та з 28.01.2014 року і до теперішнього часу перебуває на обліку як платник єдиного внеску - фізична особа-підприємець, знаходиться на загальній системі оподаткування. Зазначає, що 28.10.2016 року на підставі рішення Ради адвокатів Запорізької області від 28.10.2016 року №17 отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Вказує, що 10.04.2019 року позивачем було отримано від вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9139-56 від 03.04.2019 року, в якій повідомлялося про те, що станом на 31.03.2019 року, позивач має заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені у розмірі 1216,66 грн. та відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" і на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, вимагалося сплатити (недоїмку, штрафи, пеню) в сумі 1216,66 грн. Звернувшись до виконавця вимоги про сплату боргу (недоїмки) та надавши йоу документи про всі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2018-2019 рік, позивачу було роз`яснено, що заборгованість виникла за рахунок того, що починаючи з 19.10.2018 року йому нараховується подвійний єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування: як на фізичну особу-підприємця, так і на особу, яка здійснює незалежну професійну діяльність (самозайняту особу адвоката). Позивач, вважаючи, що контролюючим органом протиправно, безпідставно, всупереч вимогам податкового законодавства, з 19.10.2018 року нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як на фізичну особу - підприємця, так і на особу, яка здійснює незалежну професійну діяльність (самозайняту особу адвоката), та пред`явлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9139-56 від 03.04.2019 року в розмірі 1216,66 грн., що призводить до подвійного оподаткування його діяльності, було подано скаргу щодо винесення такої вимоги про сплату боргу (недоїмки), за результатом розгляду якої позивачем було отримано рішення Державної фіскальної служби України від 24.05.2019 № 23909/6/99-98-11-05- 02-25, яким вирішено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.04.2019 року № Ф-9139-56 залишити без змін, а скаргу позивача без задоволення. Позивач, вважаючи, що відповідачем 2 протиправно, безпідставно, всупереч вимогам податкового законодавства, з 19.10.2018 року нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як на фізичну особу-підприємця, так і на особу, яка здійснює незалежну професійну діяльність (самозайняту особу адвоката), що призводить до подвійного оподаткування його діяльності, та протиправно пред`явлено вимогу про сплату боргу (недоїмки), а відповідачем 3 винесено протиправне рішення звернувся із даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 24.07.2019 призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін на 13.08.2019.

13.08.2019 на адресу суду від представника відповідача 3 надійшов відзив на позовну заяву (вх.№33447), в якому просить відмовити у задоволені позову в частині визнання протиправним рішення ДФС України, виходячи з того, що в постанові від 26 березня 2019 року по справі №810/869/16 Верховний Суд зокрема зазначив, що запроваджені Податковим кодексом України способи оскарження рішень податкових органів - адміністративний та судовий - повною мірою дають можливість платнику податків захистити порушене права, при цьому за механізмом їх реалізації вони не є тотожними, доводи позивача, викладені у скарзі оцінені судом під час розгляду справи, а не шляхом оцінки рішення прийнятого вищестоящими податковими органами за результатами адміністративного оскарження. Само по собі рішення, прийняте за результатами вирішення податкового спору у порядку досудового врегулювання, не створює, не змінює та не припиняє будь - яких прав та обов`язків. За результатами розгляду скарги позивача на рішення підлеглого органу, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9139-56 від 03.04.2019 - залишено без змін. Отже, зазначає представника відповідача 3, право позивача на адміністративне оскарження вимоги використано у повному обсязі, як і обсяг повноважень відповідача під час розгляду скарги на це рішення. Належним способом захисту порушених прав для позивача є оскарження саме вимоги в судовому порядку.

Ухвалою суду від 13.08.2019 відкладено розгляд справи на 11.09.2019.

14.08.2019 на адресу суду від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву (вх.№33748), в якому просить відмовити у задоволені позову, виходячи з того, що у випадку, якщо фізичні особи-підприємці одночасно провадять незалежну професійну діяльність, то вони сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної статтею 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» як фізична особа-підприємець, залежно від обраної системи оподаткування та як особа, яка провадять незалежну професійну діяльність. Ззаначає, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрований у Мелітопольському управлінні фізичною особою-підприємцем з 27.01.2014 року, та має ознаку незалежної професійної діяльності з 17.08.2018 року. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства ФОП ОСОБА_1 було нараховано єдиний внесок. У зв`язку з наявністю у позивача недоїмки з єдиного внеску, Головним управлінням ДФС у Запорізькій області було виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.04.2019 року №Ф-9139-56 на загальну суму 1 216,66 грн., за формою та у строки, визначені законодавством. Також, посилаючись на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 26.03.2019 року № 810/869/16, адміністративне провадження №К/9901/28835/18, № К/9901/28837/18 зазначає, рішення ДФС України від 24.05.2019 року № 23909/6/99-99-11-05-02-25 саме по собі не є юридично значимими для позивача, оскільки не створює, не змінює та не припиняє будь - яких прав та обов`язків позивача.

22.08.2019 на адресу суду від представника відповідача 3 надійшов відзив на позовну заяву (вх.№34833), в якому просить відмовити у задоволені позову, виходячи з того, що рішення ДФС саме по собі не є юридично значеним для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку. Відтак вказане рішення про результати розгляду скарг, безпосередньо не порушують права та інтереси позивача. Зазначене твердження кореспондується також з п. 56.18 ст. 56 ПК України, де визначено, що процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. З урахуванням зазначено, представник відповідача 3 вважає, що рішення Державної фіскальної служби України від 24.05.2019 року №23909/6/99-99-11-05-02-25 є таким, що не може бути скасоване, оскільки було прийнято виключно в межах діючого законодавства, а тому є правомірним.

18.09.2019 позивачем подано заяву (вх.№ 38869) про розгляд справи за його відсутності.

Керуючись приписами ч.9 ст.205, ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Приписами ст. 258 КАС України, визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 27.01.2014 зареєстрований, як фізична особа підприємець (номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про проведення державної реєстрації: 2 001843).

Основним видом економічної діяльності є - Діяльність у сфері права (69.10). Перебуває на загальній системі оподаткування.

28.10.2016 ОСОБА_1 видано свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю №001183, на підставі рішення Ради адвокатів Запорізької області від 28.10.2016 року №17.

Як зазначає позивач у позовній заяві, 10.04.2019 року позивачем від Головного управління ДФС в Запорізької області отримана вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9139-56 від 03.04.2019. Відповідно до п. 1 вимоги, Головне управління ДФС в Запорізької області вимагає сплатити (недоїмку) в сумі 1216,66 грн. Призначення платежу зазначається - погашення заборгованості з ЄСВ. Відповідно до вимоги підставою для нарахування є дані інформаційної системи органу доходів і зборів.

Не погодившись з правомірністю прийняття спірної вимоги, позивач оскаржив її в адміністративному порядку до ДФС України. Рішенням ДФС України від 24.05.2019 № 23909/6/99-98-11-05- 02-25 спірну вимогу залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Згідно рішення Державної фіскальної служби України від 24.05.2019 № 23909/6/99-98-11-05-02-25 слідує, що у випадку, якщо фізичні особи-підприємці одночасно провадять незалежну професійну діяльність, то вони сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної статтею 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» як фізична особа-підприємець, залежно від обраної системи оподаткування та як особи, які провадять незалежну професійну діяльність. Натомість позивач сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише як фізична особа-підприємець, тому в результаті нарахування сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як для особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, виник борг (недоїмка) в розмірі 1216,66 грн.

Позивач вважаючи, що відповідачем 2 протиправно, безпідставно, всупереч вимогам податкового законодавства, з 19.10.2018 року нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як на фізичну особу-підприємця, так і на особу, яка здійснює незалежну професійну діяльність (самозайняту особу адвоката), що призводить до подвійного оподаткування його діяльності, та протиправно пред`явлено вимогу про сплату боргу (недоїмки), а відповідачем 3 винесено протиправне рішення звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням підпункту 14.1.226 пункту 14.1статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України від 08.07.2010 р. № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно із ч.8 ст.9 Закону № 2464-VІ платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Із системного аналізу наведених норм права убачається, що до платників єдиного внеску законодавцем віднесено осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, в тому числі адвокатську, та отримують дохід від цієї діяльності.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої роботи.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, визначені Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI).

Відповідно до ст. 13 Закону № 5076-VI, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

З матеріалів справи встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом економічної діяльності позивача є «Діяльність у сфері права».

Згідно зі свідоцтвом №001183 від 28.10.2016 позивач має право на заняття адвокатською діяльністю.

Отже, позивач є самозайнятою особою та здійснює як підприємницьку діяльність, так і незалежну професійну діяльність.

При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Згідно з пунктами 63.1, 63.2 ст. 63 Податкового кодексу України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків.

Взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору.

Пунктом 63.5 ст. 63 Податкового кодексу України визначено, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Фізичні особи - підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п. 65.2 ст. 65 ПК України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

При цьому, згідно п.п. 65.4.4 п. 65.4 ст. 65 ПК України, контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Таким чином, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Таким чином, Податковий кодекс України передбачає обов`язок самозайнятих осіб стати на облік у контролюючому органі. При цьому, такий обов`язок передбачено у разі коли особа здійснює підприємницьку діяльність, а також у разі, коли особа здійснює незалежну професійну діяльність. Однак, слід зазначити, що Кодексом передбачено, що контролюючий орган відмовляє у повторному взятті на облік особи, яка вже взята на облік як самозайнята особа, тобто, якщо особа взята на облік як самозайнята особа, яка здійснює підприємницьку діяльність, вона не повинна повторно ставати на облік та подавати документи як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 2464-VІ облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Частина 4 ст. 5 Закону № 2464-VІ передбачає, що обов`язки платників єдиного внеску виникають у осіб, зазначених в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1, пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - з початку провадження відповідної діяльності.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» розроблено Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який затверджений наказом Міністерства фінансів України 24.11.2014 № 1162, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03 грудня 2014 р. за № 1553/26330 (далі - Порядок № 1162).

Відповідно до п. 1, 2 Розділу ІІІ Порядку № 1162 взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закон № 755) контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1, заяви про взяття на облік платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою № 12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку.

Платники єдиного внеску, зазначені в пункті 5 частини першої статті 4 Закону, подають заяву за формою № 1-ЄСВ (додаток 1) протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності.

Згідно з п. 4 Розділу VІ Порядку № 1162 якщо контролюючими органами при здійсненні своїх функцій за результатами перевірок та звірок, або на підставі інформації від третіх осіб, або на підставі даних інших державних органів чи відповідних державних реєстрів встановлено, що: фізична особа, зареєстрована як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, але не перебуває на обліку чи знята з обліку в контролюючому органі, то такий орган повідомляє таку особу про необхідність подання заяви за формою 1-ЄСВ для взяття її на облік як платника єдиного внеску. Така фізична особа обліковується в реєстрі страхувальників як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, з ознакою «платник не подав заяви для взяття на облік».

Водночас, пункт 6.7 Розділу 6 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 № 1588 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 р. за № 1562/20300 (надалі - Порядок № 1588) встановлює, що взяття на облік фізичних осіб, які не є підприємцями та здійснюють незалежну професійну діяльність, умовою ведення якої згідно із законом є державна реєстрація такої діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності (далі - фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність), здійснюється за місцем постійного проживання у порядку, встановленому цим Порядком для фізичних осіб - підприємців:

1) для взяття на облік фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, у строк 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на провадження незалежної професійної діяльності, зобов`язана подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем свого постійного проживання:

заяву за формою № 5-ОПП (додаток 8);

копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, якщо заявник є адвокатом, який провадить адвокатську діяльність індивідуально.

Пунктом 6.8 Порядку № 1588 передбачено, якщо контролюючим органом за інформацією від іншого державного органу чи при виконанні власних функцій виявляється фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, що є зареєстрованою, але не перебуває на обліку у контролюючому органі, контролюючий орган повідомляє таку особу про необхідність подання заяви для взяття її на облік.

Облік платників єдиного внеску здійснюється відповідно до ст. 5 Закону України №2464, зокрема відповідно до частини 3 статті 5 Закону України № 2464 взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1 до Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 116 від 24.11.2014 року.

У свою чергу, автоматичне взяття позивача на облік як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, без заяви цієї особи встановленої форми, є протиправним.

Відповідно до п.2 ч.1ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.4, п.5 ч.1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Суд зазначає, що законодавець розмежовує фізичних осіб-підприємців, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, при цьому порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом України № 2464 не передбачений.

Суд зауважує, що оскільки позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець згідно Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", до нього не можуть застосовуватись положення ч.3 ст.5 Закону України № 2464.

З практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд вважає, що автоматичне взяття позивачки на облік як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, без заяви цієї особи встановленої форми, та щодо особи, яка вже взята на облік як самозайнята особа (фізична особа - підприємець) не ґрунтується на нормах закону, а тому дії податкового органу щодо взяття позивача на облік як самозайнятої особи, яка провадить незалежну професійну діяльність є протиправними.

З огляду на зазначене, суперечить податковому законодавству й прийнята, за наслідком автоматичного взяття позивача на облік як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, вимога Головного управління ДФС в Запорізькій області про сплаті боргу (недоїмки) у вигляді єдиного соціального внеску № Ф-9139-56 від 03.04.2019, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ДФС України від 24.05.2019 № 23909/6/99-98-11-05-02-25, то суду зазначає таке.

Згідно з положеннями частин 4 та 14 ст. 25 Закону № 2464 скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом цієї норми предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи. У свою чергу, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах. Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Якщо відповідні рішення, дії чи бездіяльність протиправно, на думку особи, спричинили виникнення, зміни чи припинення прав та обов`язків особи (тобто є юридично значимими), особа може порушити питання про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності в судовому порядку. Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або має місце інше ущемлення прав чи свобод. При цьому позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду, позивач вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право, охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір по суті вимог, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до адміністративного суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Тобто, предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення для позивача, тобто впливати на його коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків. Наслідком розв`язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб`єктивного права позивача.

Проте, оскаржуване позивачем рішення ДФС України від 24.05.2019 № 23909/6/99-98-11-05-02-25, яким подану позивачем скаргу на вимогу про сплату боргу залишено без розгляду, не створює для позивача обов`язку щодо сплати єдиного внеску, а відтак не має юридичного значення. Юридичний наслідок щодо сплати єдиного внеску створюють для позивача податкові вимоги про сплату боргу (недоїмки), правова оцінка яким надана судом вище. У зв`язку з цим, визнання судом протиправним та скасування рішення, яким подану позивачем скаргу залишено без розгляду, не буде мати своїм правовим наслідком захист прав позивача.

Зважаючи на викладене, суд доходить висновку, що вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 24.05.2019 № 23909/6/99-98-11-05-02-25 задоволенню не підлягає.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, суд зазначає, що відповідачами не доведено правомірності автоматичного взяття позивача, як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність без його заяви та відповідно не доведено правомірності прийняття оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Мелітопольської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (69063, м. Мелітополь, вул. Кірова, 31, ), до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ), до Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), визнання протиправним та скасування рішення, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Мелітопольської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, Головного управління ДФС у Запорізькій області щодо взяття на облік, фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , як платника податків та платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як особи, що проводить незалежну професійну (адвокатську) діяльність, та нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 з 19.10.2018 року єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як особі, що проводить незалежну професійну (адвокатську) діяльність.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9139-56 від 03.04.2019, винесену Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня й ого проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 11.09.2019.

Суддя А.В. Сіпака