Справа № 283/1351/19
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 283/1351/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ярмоленко В.В.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

02 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 04 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом директора приватного підприємства "Малинська меблева фабрика" ОСОБА_1 до виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області, адміністративної комісії при виконавчому комітеті Малинської міської ради Житомирської області про визнання протиправною та скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2019 року позивач директор ПП "Малинська меблева фабрика" ОСОБА_1 звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області, адміністративної комісії при виконавчому комітеті Малинської міської ради Житомирської області про визнання протиправною та скасування постанови відповідача №35/19 від 16.05.2019 щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.152 КУпАП.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 04.09.2019 позов задоволено частково.

Скасовано постанову №35/19 адміністративної комісії виконавчого комітету Малинської міської ради від 16 травня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 152 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а провадження у справі закрито.

Стягнуто з виконавчого комітету Малинської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

В решті вимог позову - відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Позивач в судовому засіданні заперечив щодо доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача (виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області) в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Представник відповідача (адміністративної комісії при виконавчому комітеті Малинської міської ради Житомирської області) в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, адміністративна комісія, створена при виконавчому комітеті Малинської міської ради працює зі складеними адміністративними матеріалами відповідно до норм чинного законодавства та діє на підставі Положення про адміністративну комісію, затвердженого рішенням виконкому №230 від 16.12.2015 (а.с.70-72).

При розгляді адміністративною комісією виконкому Малинської міської ради протоколу про адміністративне правопорушення №29, складеного 26.03.2019 року головним спеціалістом управління ЖКГ виконкому Малинської міської ради Фролковим О.А. відносно ОСОБА_1 , було з`ясовано, що 26.03.2019 о 10 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора ПП «Малинська меблева фабрика», допустив захаращення побутовими відходами та будівельним сміттям прилеглої території будівлі, яка належить підприємству, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушив п.6.1. та п. 6.8. Правил благоустрою території міста Малина та вчинив правопорушення, передбачене ст.152 КУпАП (а.с.78-79,107).

При винесенні рішення про те, чи скоєне директором ПП «Малинська меблева фабрика» ОСОБА_1 правопорушення, що вказане у протоколі, комісією було враховано, що останній допустив захаращення відходами та сміттям саме прилеглої до підприємства «Малинська меблева фабрика» території.

За наслідками розгляду справи адміністративна комісія дійшла висновку, що матеріали справи містять вичерпну інформацію, достатню для визнання особи винною та винесення постанови по справі про накладення адміністративного стягнення. Отже комісія постановила визнати директора ПП «Малинська меблева фабрика» ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП та притягнути до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень (а.с.58,123).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, директор ПП "Малинська меблева фабрика" ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Малинської міської ради 28-ої сесії 5-го скликання від 24.04.2008 були затверджені Правила благоустрою міста Малина.

Так, згідно п.6.1. Правил благоустрою міста Малина відповідальним посадовим особам підприємств, установ, організацій, а також громадянам забороняється захаращувати території будівельними матеріалами, побутовими та харчовими відходами, будівельним сміттям, накопиченням снігу, тощо.

Відповідно до п.6.8. Правил відповідальним посадовим особам підприємств, установ, організацій, а також громадянам забороняється вивозити і звалювати сміття, будівельні, побутові, харчові відходи, відходи виробництва, траву, гілля, деревину, листя, сніг у не відведених для цього місцях, влаштовувати звалища.

П. 2.3. Правил визначено, що прилегла територія - це територія, визначена даними Правилами, лінія межі якої проходить по вулиці, провулку, по лінії бордюрного каменю, або середині проїзної частини вулиці вздовж підприємств, установ, організацій, фасадів будинків, огорож, або на визначеній відстані від фасадів, споруд, огорож.

Відповідачами не надано доказів у підтвердження того, що спірна територія закріплена саме за ПП «Малинська меблева фабрика», а утримання даної території відноситься до обов`язків позивача, а також не надано доказів того, що спірна територія являється зоною відповідальності, передбаченої п.6.1. та п.6.8. Правил благоустрою міста Малина.

Питання щодо того, хто є відповідальною посадовою особою ПП "Малинської мебелевої фабрики", і, як наслідок, нести адміністративну відповідальність, адміністративною комісією не встановлювалось.

Також, в спірній постанові №35/19 від 16.05.2019, винесеної адміністративною комісію, зазначено, що обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП підтверджуються установленими по справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, фотокартками до протоколу, поясненнями свідка ОСОБА_2 , поясненнями свідка ОСОБА_3 , попередженням про усунення порушень правил благоустрою.

Однак, такий доказ вчинення ОСОБА_1 правопорушення, як фотоматеріал, не можна приймати до уваги, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення №29 від 26.03.2019 року відсутні посилання на те, що велася фотофіксація, а також відсутній запис про наявність фотокарток, пояснень та попередження у полі протоколу «До протоколу додається».

Також, відповідачами не надано доказів у підтвердження того, що попередження, винесене управлінням ЖКГ виконавчого комітету Малинської міської ради є погодженим та затвердженим у встановленому порядку документом.

Враховуючи вказане суд першої інстанції дійшов висновку, про наявність порушень при складанні постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Малинської міської ради по справі про адміністративне правопорушення №35/19 від 16.05.2019, що тягне за собою, як наслідок, визнання її протиправною та скасування.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст.245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст.280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з п.1-2 ст.213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема: адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад; виконавчими комітетами (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчими органами, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад та їх посадовими особами, уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.218 КУпАП адміністративні комісії при виконавчих органах сільських, селищних рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 152 цього Кодексу.

Крім того, згідно з ч.2 ст.5 КУпАП сільські, селищні, міські ради встановлюють відповідно до законодавства правила, за порушення яких адміністративну відповідальність передбачено статтями 152, 159 і 182 цього Кодексу.

Отже, притягнення до відповідальності за ст.152 КУпАП відбувається саме адміністративними комісіями виконавчих комітетів.

В свою чергу, як вказано вище, згідно з ч.1,2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності та ст.295 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Водночас, ст.280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з абз.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Крім того, згідно з ч.2-3 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення. Таким чином, в порушення вимог статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів вчинення правопорушення. Разом з тим, з наданих доказів (фотографій) не можливо встановити порушення, оскільки дані фото є неналежної якості, не вказують на адресу (місце правопорушення), не дають можливості встановлення дати фотозйомки та не дають можливості встановлення дійсності правопорушення.

Крім того, ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Також, колегія суддів враховує, що рішенням Малинської міської ради 28-ої сесії 5-го скликання від 24.04.2008 року були затверджені Правила благоустрою міста Малина (https://malyn-rada.gov.ua/%D0%BF%D1%80%D0%B0%D0%B2%D0%B8%D0%BB%D0%BE-%D0%B1%D0%BB%D0%B0%D0%B3%D0%BE%D1%83%D1%81%D1%82%D1%80%D0%BE%D1%8E/).

Згідно з п.6.1. Правил благоустрою міста Малина відповідальним посадовим особам підприємств, установ, організацій, а також громадянам забороняється захаращувати території будівельними матеріалами, побутовими та харчовими відходами, будівельним сміттям, накопиченням снігу, тощо.

Відповідно до п.6.8. Правил відповідальним посадовим особам підприємств, установ, організацій, а також громадянам забороняється вивозити і звалювати сміття, будівельні, побутові, харчові відходи, відходи виробництва, траву, гілля, деревину, листя, сніг у не відведених для цього місцях, влаштовувати звалища.

Як передбачено п.2.3. Правил прилегла територія - це територія, визначена даними Правилами, лінія межі якої проходить по вулиці, провулку, по лінії бордюрного каменю, або середині проїзної частини вулиці вздовж підприємств, установ, організацій, фасадів будинків, огорож, або на визначеній відстані від фасадів, споруд, огорож.

В свою чергу, згідно з п.3.3 Правил утримання в належному санітарному стані та благоустрій забезпечують прилеглих територій до інших підприємств, установ та організацій - власники, керівники.

Проте, з наданих відповідачем фото не можливо встановити чи це є прилегла територія ПП "Малинської мебелевої фабрики". Жодні заміри не проводились, схеми місця здійснення правопорушення не складались, вимірювання та зазначення ліній меж прилеглої території не здійснювалось.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач суперечить інформації вказаній в протоколі №35/19 (а.с.122) та протоколу №29 від 26.03.2019 (а.с.107), а саме вказує, що захаращення території виявлено безпосередньо біля будівель підприємства (на території самого підприємства). Однак, протоколи передбачають, що було захаращення саме прилеглої території підприємства.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу відповідачем не доведено та не надано достатніх доказів щодо правомірності прийнятого ним рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що в межах адміністративної справи №283/1349/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області та адміністративної комісії при виконавчому комітеті Малинської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення, розглядалось питання щодо скасованння постанови №36/19 адміністративної комісії виконавчого комітету Малинської міської ради від 16 травня 2019 року, яке було зафіксоване за адресою: площа Соборна,14, м. Малин. Тобто, дані справи містять різні складові та різні правопорушення.

У зв`язку з чим, суд не пов`язує висновки в адміністративній справі №283/1349/19 з адміністративною справою №283/1351/19, оскільки будівлі розміщенні за різними адресами, якість та достовірність фотоматеріалів в кожному випадку досліджувалось в індивідуальному порядку.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, перед судовим засіданням позивач подав клопотання про постановляння окремої ухвали щодо адміністративної комісії при виконавчому комітеті Малинської міської ради, а саме їх членів.

Підставами для прийняття даної окремої ухвали, позивач вказує, порушення норм процесуального законодавства при прийняття оскаржуваної постанови та постанови №36/19.

Колегія суддів в межах доводів даного клопотання приходить до висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на наступне.

Згідно з ч.2-3 ст.249 КАС України у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними. Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

Відповідно до ч.6 ст.249 КАС України окрему ухвалу може бути винесено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тобто, при прийняті оскаржуваної постанови адміністративна комісія діяла на підставі протоколу та в межах процесуальних норм, жодних зловживань процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків судом не встановлено. Тому, колегія суддів приходить до висновку щодо відмови у задоволенні клопотання про постановляння окремої ухвали.

Крім того, суд зазначає, що постановлення окремої ухвали є правом суду, а не обов`язком.

Щодо клопотання позивача в частині стягнення судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Як передбачено п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС Українипри задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 чт.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Як встановлено з наданих позивачем доказів (договору про правову допомогу №Д1/02/10/2019 від 02.10.2019, Акту приймання передачі №А1/02/10/2019 від 02.10.2019, квитанції №0.0..1 від 02.10.2019) позивач поніс судові витрати в сумі 4300 грн. 00 коп. (написання відзиву 3225 грн. 00 коп., клопотання про постановляння окремої ухвали 1075 грн. 00коп.).

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) від 19.10.2000, скарга №31107/96, узагальнив свою минулу практику з цього питання і сформулював основні положення стосовно угод в яких виплачується гонорар успіху. Суд зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи «Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№2)» (Sunday Times v. UK (№2) від 06.11.1980, скарга №6538/74), відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.

Враховуючи зазначене, а також що у задоволенні клопотання про постановляння окремої ухвали відмовлено, суд приходить до висновку, що клопотання про розподіл судових витрат підлягає частковому задоволенню, а саме підлягають стягненню судові витрати за написання відзиву в розмірі 3225 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 04 вересня 2019 року - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області (Житомирська область, м.Малин, площа Соборна, 6а, ) судові витрати понесенні директором приватного підприємства "Малинська меблева фабрика" ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІКПП: НОМЕР_1 ) в розмірі 3225 грн. 00 коп. ( три тисячі двісті двадцять п`ять гривень).

В задоволенні клопотання про постановляння окремої ухвали щодо членів адміністративної комісії при виконавчому комітеті Малинської міської ради Житомирської області, відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.