Справа № 420/2919/19
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2919/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Одеса

Зала судових засідань №21

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

За участю секретаря Макаренко А.І.

За участю сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 ,

Від відповідача: Єрьоменко В.В.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного територіального управління юстиції в Одеській області (, адреса: 65007, м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, 34) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

13 травня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якому позивачка просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції в Одеській області №611-к від 03.05.2019р. «Про накладення дисциплінарного стягнення»;

поновити ОСОБА_1 на посаді старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області;

стягнути з Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.05.2019р. по день поновлення на роботі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 10.06.2019 року.

У підготовчому засіданні, призначеному на 10.06.2019 року, усною ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву для отримання витребуваних документів до 24.06.2019 року.

24.06.2019 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява про перенесення розгляду справи у зв`язку із неотриманням відзиву на позовну заяву.

24.06.2019 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшла заява, в якій зазначається, що проти клопотання позивача про перенесення підготовчого засідання представник не заперечує.

З урахуванням викладеного, судом було прийнято рішення перенести підготовче засідання на 07.08.2019 року.

У підготовчому засіданні, призначеному на 07.08.2019 року, усною ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву для підготовки заперечення на відповідь на відзив до 15.08.2019 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 29.08.2019 року.

Підготовче засідання, призначене на 29.08.2019 року, було відкладено на 05.09.2019 року.

Підготовче засідання, призначене на 05 вересня 2019 року, було перенесено у зв`язку з перебування судді у відпустці та призначено на 12 вересня 2019 р.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 12.09.2019 року. Усною ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, було оголошено перерву до 16.09.2019 року.

У судовому засіданні 16.09.2019 року було оголошено перерву до 18.09.2019 року.

У судове засідання 18.09.2019 року з`явились позивачка та представник відповідача.

В обґрунтування вимог позову позивачка зазначає, що з 2015 року вона перебуває на державній службі у Головному територіальному управлінні юстиції в Одеській області. 03.05.2019 року за результатом розгляду дисциплінарної справи до позивачки застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи. ОСОБА_1 категорично не погоджується із Наказом №611-к від 03.05.2019 року, яким її звільнено з посади, а в обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що:

по-перше, відповідачем у оскаржуваному Наказі не наведено обґрунтованих мотивів для застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 у вигляді звільнення з посади. Поряд із констатацією вчинених позивачкою порушень відповідачем також надається позитивна оцінка її роботи, проте те, яким чином ця оцінка приймалась до уваги під час прийняття оскаржуваного Наказу, не зазначено. Більше того, оцінка не надана і оперативним діям позивачки щодо усунення порушень на вимогу керівництва Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Зі змісту Наказу №611-к позивачка вбачає відсутність дослідження вказаних обставин та їх неврахування при прийнятті Наказу;

по-друге, застосування до позивачки такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення з посади є очевидно необґрунтованим та таким, що не відповідає обсягу вини та вчиненому порушенню. Беручи до уваги позитивну оцінку роботи ОСОБА_1 протягом 5 років та відсутність у неї дисциплінарних проступків під час проходження державної служби, застосування найсуворішого виду дисциплінарної відповідальності є неспівмірним вчиненому діянню;

по-третє, під час розгляду дисциплінарної справи позивачці не було забезпечено право на надання пояснень. Подання щодо отримання пояснень від позивачки було сформовано наприкінці робочого дня 26.04.2019 року, а кінцевий термін надання пояснень встановлено на наступний робочий день - 02.05.2019 року. Незважаючи на те, що пояснення по дисциплінарній справі позивачка надала, факт створення перешкод для її належного ознайомлення із матеріалами справи свідчить про протиправність дій відповідача.

18.06.2019 року за вх.№21645/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому висловлена позиція незгоди із заявленими позовними вимогами. Обґрунтування позиції суб`єкта владних повноважень повністю відтворює позицію, викладену в оскаржуваному наказі. У якості додаткової аргументації власної позиції представник відповідача зазначає, що законодавство з питань проходження державної служби не визначає критерії оцінки перевищення державним службовцем службових повноважень, а лише вказує на факт вчинення такого перевищення. Оцінка ступені вини у такому випадку покладається саме на дисциплінарну комісію, яка у даному випадку, оцінивши правові наслідки вчиненого позивачкою порушення, прийняла правомірний наказ.

Порушення позивачкою законодавства під час проходження державної служби та виконання посадових обов`язків нею не заперечується.

02.08.2019 року за вх.№27836/19 від позивачки надійшла відповідь на відзив, у якій позивачка вказує, що дисциплінарною комісією при розгляді справи не було досліджено фактичних обставин справи, а рішення прийнято лише на основі пропозиції, яка носить суто рекомендаційний характер. Оскільки дисциплінарна комісія не виконала свого обов`язку щодо повного та всебічного розгляду справи та встановлення всіх обставин, її висновки, викладені у Наказі №611-к, не можуть вважатись обґрунтованими. Особливу увагу позивачка приділяє тому факту, що територіальним органом ПФУ, який подав скаргу на дії державного виконавця, її було відкликано з підстав відсутності у діях державного виконавця ОСОБА_1 . ознак протиправності. Ці обставини жодним чином не відображені в оскаржуваному Наказі та ігноруються відповідачем під час розгляду даної судової справи.

13.08.2019 року за вх.№28952/19 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, де були висловлені наступні аргументи:

по-перше, перевірку виконавчого провадження на предмет наявності порушень у діях державного виконавця ОСОБА_1 було ініційовано до відкликання скарги пенсійним органом;

по-друге, виконання позивачкою постанови від 18.03.2019 року про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження є лише виправленням правових наслідків вчинення неправомірних дій. Факт вчинення правопорушення не відміняється виконанням постанови від 18.03.2019 року, а тому аргумент позивачки, на переконання представника відповідача, є необґрунтованим;

по-третє, протягом наданого позивачці терміну для надання пояснень (26.04.-02.05.2019 року) до відділу управління персоналом Головного територіального управління юстиції в Одеській області не надійшло жодного клопотання від позивачки про ознайомлення із матеріалами дисциплінарної справи. У даному випадку, на думку відповідача, має місце нереалізація позивачкою свого права на ознайомлення із матеріалами справи, а не вчинення перешкод для такої реалізації Головним територіальним управлінням.

У судовому засіданні 18.09.2019 року сторони виклали свої пояснення відповідно до письмових заяв по суті.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Під час розгляду справи судом встановлено, що Наказом від 11.12.2015 року ОСОБА_1 призначено на посаду старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області з 14.12.2015 року (Т.2 а.с.104).

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження АСВП №57624723 з примусового виконання виконавчого листа №815/1429/18, виданого 01.10.2018 Одеським окружним адміністративним судом про стягнення з Любашівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області судового збору у розмірі 704,80 грн. на користь ОСОБА_3

07.11.2018 року до відділу надійшла заява стягувача з виконавчим листом щодо відкриття виконавчого провадження.

08.11.2018 року держвиконавцем ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження за заявою стягувача.

05.02.2019 на депозитний рахунок Відділу надійшли кошти, які були списані з рахунку боржника. 06.02.2019 стягнуті кошти з боржника були розподілені відповідним розпорядженням та направлені за належністю.

За даним фактом 13.02.2019 року Любашівським об`єднаним управлінням ПФУ Одеської області було направлено скаргу на дії старшого державного виконавця ОСОБА_1. (Т.1 а.с.165-168).

Листом №09.2-1514 від 22.02.2019 року заступником начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області було витребувано інформацію щодо виконавчого провадження АСВП №57624723 для перевірки відомостей, визначених у скарзі пенсійного органу (Т.1 а.с.168).

Листом №09.2-1851 від 06.03.2019 року заступником начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області було зобов`язано забезпечити надходження матеріалів виконавчого провадження для їх перевірки до 11.03.2019 року (Т.1 а.с.169) та винесено постанову №44/33/1/19 від 06.03.2019 року про проведення перевірки законності виконавчого провадження АСВП №57624723(Т.1 а.с.170).

07.03.2019 до Відділу надійшов лист від органу ПФУ, яким пенсійний орган просив закінчити виконавче провадження №57624723 відповідно до пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та відкликав скаргу від 13.02.2019 року №372/11 у зв`язку із відсутністю підстав оскарження дій старшого державного виконавця (Т.1 а.с.171-172).

Вказана скарга залишена без розгляду 12.03.2019 року (Т.1 а.с.173).

12.03.2019 заступником начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесена постанова про результати перевірки виконавчого провадження № 57624723 відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено, що дії держвиконавця ОСОБА_1 по виконанню виконавчого провадження визнано такими, що проведені з порушенням вимог пункту 9 частини четвертої статті 4, частини другої статті 6 закону України «Про виконавче провадження» та частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії Держави щодо виконання судових рішень» (Т.1 а.с.176-177).

За винесеною постановою позивачкою надано пояснення 15.03.2019 року, у яких зазначено, що дії позивачки є законними та направлені на фактичне виконання рішення суду (Т.1 а.с.18).

18.03.2019 року в.о. начальника Відділу Коржовою Ю.Е. постановою про перевірку виконавчого провадження від 18.03.2019 скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2018, винесену ОСОБА_1. у виконавчому провадженні №57624723, зобов`язано провести дії у відповідності до вимог пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (Т.1 а.с.19).

На вимогу постанови від 18.03.2019 року позивачкою проведено дії у відповідності до вимог пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», про що повідомлено керівництво 25.03.2019 року (Т.1 а.с.21).

Наказом №369-к від 28.03.2019 року наказано дисциплінарній комісії здійснити дисциплінарне провадження у період з 28.03.2019 року по 26.04.2019 року стосовно ОСОБА_1 з метою визначення ступеня вини, характеру та тяжкості вчиненого нею дисциплінарного проступку (Т.1 а.с.22).

26.04.2019 року за результатом проведених дій було складено Доручення №04-28/4227, яким доручено позивачці надати пояснення на ім`я начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області у строк до 02.05.2019 року 16 год. 00 хв. (Т.1 а.с. 32).

Пояснення позивачкою були надані 02.05.2019 року (Т.1 а.с.33).

18.04.2019р. були складені:

- відомості про причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, на підставі яких з державного службовця знімають звинувачення, до дисциплінарного провадження стосовно старшого держвиконавця ОСОБА_1 за підписом члена дисциплінарної комісії ОСОБА_5 із висновком, що ОСОБА_1 перевищила службові повноваження, та необхідно притягнути її до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади;

- висновок про наявність чи відсутність у діях старшого держвиконавця ОСОБА_1 дисциплінарного проступку та наявність підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п.7 ч.2 ст.65 Закону №889-VIII, з урахуванням попередньої поведінки ставлення до службових обов`язків , - за підписом членів дисциплінарної комісії;

- подання з пропозицією про звільнення від 25.04.2019р.

Відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 03.05.2019 №611-к «Про накладення дисциплінарного стягнення» 3 травня 2019 ОСОБА_1 звільнено з посади старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області за перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення, відповідно до пункту 7 частини другої статті 65 та пункту 4 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (Т.1 а.с.10-14).

Підставою видання Наказу зазначено:

- подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ ГТУ юстиції в Одеській області від 25.04.2019р. №8559/04-26;

- дисциплінарна справа ОСОБА_1 ;

- пояснення ОСОБА_1 від 02.05.2019р.

03.05.2019р. Наказами №№613-к, 614-к закриті дисциплінарні провадження стосовно ОСОБА_1 , попередньо відкриті за іншими дисциплінарними проступками, у зв`язку із звільненням з посади наказом №611-к від 03.05.2019р.

Не погоджуючись із прийнятим Наказом позивачка звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, є Закон України «Про державну службу» (далі - Закон).

Згідно ст.1 Закону державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:

1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;

2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;

3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;

4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;

6) управління персоналом державних органів;

7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно ч.1 ст. 8 Закону державний службовець зобов`язаний:

1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки;

3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина;

4) з повагою ставитися до державних символів України;

5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації;

6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів;

7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення);

8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України;

9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції;

10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби;

11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності;

12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню;

13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Згідно ч.1 ст.64 Закону за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до ч.1 ст.65 Закону підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

За пунктом 7 ч.2 ст.65 Закону дисциплінарним проступком, зокрема, є перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення.

Згідно ч.1, 5 статті 66 Закону до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:

1) зауваження;

2) догана;

3) попередження про неповну службову відповідність;

4) звільнення з посади державної служби.

Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

Згідно ч.1-3 статті 67 Закону дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця, є:

1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку;

2) попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень;

3) високі показники виконання службових завдань;

4) вжиття заходів щодо попередження, відвернення або усунення настання тяжких наслідків, які настали або можуть настати в результаті вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування заподіяної шкоди;

5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність;

6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Під час застосування дисциплінарного стягнення можуть враховуватися також інші, не зазначені у частині другій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність державного службовця.

З наданих учасниками справи пояснень та доказів судом встановлено наступне..

1.Позивачкою оскаржуються висновки дисциплінарної комісії щодо наявності у її діях вини, оскільки нею були вчинені дії щодо примусового виконання рішення суду, з яким звернувся стягувач, у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження». Вказані дії були вчинені з метою забезпечення фактичного виконання рішення суду, яке набрало законної сили і яким визначено законні матеріальні права стягувача у виконавчому провадженні, що є повноваженням та обов`язком позивачки як старшого державного виконавця.

Відповідачем даний аргумент не приймається, оскільки фактичне порушення норм законодавства мало місце - виконавцем у даному випадку мав би бути орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування, посадовою особою якого ОСОБА_1 не являється. Це, на переконання відповідача, є перевищенням службових повноважень, тобто дисциплінарним проступком, передбаченим п.7 ч.2 ст.65 Закону.

2. Позивачка не погоджується із видом дисциплінарного стягнення, яке було до неї застосовано, оскільки під час винесення оскаржуваного Наказу не було враховано жодної обставини, що пом`якшує відповідальність державного службовця. Ані твердження пенсійного органу щодо відсутності у діях виконавця ознак протиправності, ані виконання Постанови від 18.03.2019 року, якою було скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження, ані відсутність дисциплінарних стягнень щодо позивачки у минулому не були враховані під час винесення оскаржуваного рішення.

Позиція відповідача у даному випадку вказує на те, що такі обставини дисциплінарною комісією не були враховані в якості таких, що пом`якшують відповідальність державного службовця.

З приводу першої обставини суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 вказаного Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Суд акцентує увагу на статтю 6 вказаного Закону, якою визначено, що у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами.

Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами.

Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.

Як вбачається із цитованих норм чинного законодавства, виконавцем у певній категорії стягнень дійсно мають бути органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Однак, ч.4 ст.6 чітко вказує, що вказані органи не є органами примусового виконання.

Як зазначено позивачкою та не спростовано відповідачем, виконавче провадження №57624723 було відкрито за заявою стягувача про примусове виконання рішення у справі №815/1429/18 про стягнення з Любашівського ОУПФУ Одеської області судового збору на користь ОСОБА_3 .

Згідно ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Тобто, у відносинах, що аналізувались дисциплінарною комісією у якості порушення ОСОБА_1 норм законодавства про виконання рішень, першочергово було покладено в основу невірне твердження про те, що старший державний виконавець перевищив повноваження при вчиненні виконавчих дій щодо відкриття провадження, оскільки неправильне застосування норм законодавства само по собі не може вважатись перевищенням повноважень.

В цьому аспекті суд приймає доводи позивачки, що її дії, які дисциплінарна комісія визнала перевищенням, були направленні на забезпечення виконання рішення суду, яке набрало законної сили, та відновлення майнових прав стягувача.

Чим саме відрізняється перевищення повноважень від звичайної помилки при визначенні дій, що мали бути вчинені держвиконавцем за заявою стягувача, в матеріалах дисциплінарної справи та оскаржуваному наказі не обґрунтовано.

Оцінюючи доводи сторін в аспекті співмірності вини позивачки виду дисциплінарного стягнення суд зазначає, що в оскаржуваному наказі висвітлено окремі положення щодо проходження позивачкою державної служби на посаді старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області:

абз.6 сторінки 1 Наказу №611-к - за період роботи у правління юстиції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не притягувалась (Т.1 а.с.10);

абз.7 сторінки 1 Наказу №611-к - за результатами оцінювання службової діяльності державних службовців категорії «Б» та «В» управління юстиції у 2018 році ОСОБА_1 отримала позитивну оцінку (Т.1 а.с.10);

абз.3 сторінки 4 Наказу №611-к - обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця, є відсутність дисциплінарних стягнень (Т.1 а.с.13);

абз.3 сторінки 4 Наказу №611-к - обставин, що обтяжують відповідальність державного службовця, немає (Т.1 а.с.13).

Однак, оскаржуваний Наказ не містить жодної інформації, яким чином вказані дані були застосовані та чи були враховані взагалі при його прийнятті.

На переконання суду, кар`єра державного службовця у разі дотримання останнім правил поведінки та обов`язків, які на нього покладені, сумлінного виконання посадових обов`язків та отримання позитивних оцінок та заохочень за результатами проведеної роботи не може вважатись виправданням вчиненого дисциплінарного проступку. Разом з тим, обґрунтованим буде очікування державного службовця на належну та справедливу оцінку обставин, що пом`якшують відповідальність державного службовця у разі вчинення ним проступку, та збалансованість дисциплінарного стягнення.

Як вбачається із матеріалів дисциплінарної справи №76, відповідачем при вирішенні питання щодо застосування до позивачки виду стягнення взагалі такі обставини враховані не були.

Згідно ч.1 ст.74 Закону дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Із матеріалів справи вбачається, що Наказом №2583-к від 11.12.2015 року позивачці встановлено надбавку за високі досягнення у праці у розмірі 50% посадового окладу (Т.2 а.с.105), Наказом №3-к від 04.01.2016 року - 30% надбавки (Т.2 а.с.107), Наказом №1437-к від 17.06.2016 року - 30% надбавки за інтенсивність роботи (Т.2 а.с.121), Наказом №102-к від 31.01.2017 року - 50% надбавки за інтенсивність роботи (Т.2 а.с.123).

Наказом №1589-к від 03.12.2018 року було Затверджено висновки щодо результатів оцінювання службової діяльності державних службовців, де визначено, що ОСОБА_1 отримала позитивну оцінку (Т.2 а.с.135-138).

Будь-яких відомостей на підтвердження обставин, що обтяжують відповідальність державного службовця, матеріали особової справи не містять.

Відповідачем не наведено доводів, за якими суд міг би вважати неврахування визначених вище обставин при винесенні оскаржуваного Наказу обґрунтованим. Суд розцінює такі дії Головного територіального управління як порушення ст.74 Закону України «Про державну службу», що також свідчить про протиправність прийнятого Наказу №611-к від 03.05.2019 року.

З огляду наведеного, суд дійшов висновку, що наказ Головного територіального управління юстиції в Одеській області №611-к від 03.05.2019р. «Про накладення дисциплінарного стягнення» є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки вчинення держвиконавцем ОСОБА_1 дисциплінарного проступку у вигляді перевищення повноважень не доведено відповідачем належними та допустимими доказами та не підтверджується фактичними обставинами, що встановлені в ході дисциплінарного провадження, проведеного ГТУ юстиції в Одеській області за наказом №369-к від 28.03.2019р.

За приписами статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував: "Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п.45, від 10 липня 2003року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

З урахуванням того, що судом встановлено протиправність Наказу №611-к від 03.05.2019р. «Про накладення дисциплінарного стягнення», яким позивачку звільнено з посади старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, поновлення ОСОБА_1 на вказаній посаді, у даному випадку, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде вирішено остаточно та буде забезпечено ефективний захист прав позивачки в межах правовідносин, у яких виник спір.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

В рішенні у справі П`єрсак проти Бельгії ЄСПЛ зазначив, що він виходитиме з того принципу, що заявник має бути, по можливості, повернений у становище, в якому б він перебував, якби не була порушена стаття 6 Конвенції, таким чином підкреслюючи верховенство обов`язку відновлення status quo ante.

Зміст наведених правових актів дає підстави для висновку про те, що у випадках стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу судом має бути визначений період вимушеного прогулу, останнім днем якого завжди є день ухвалення постанови суду як акту правосуддя, з яким відбулося врегулювання публічно-правового спору, про який зазначено в адміністративному позові, і вирішено завдання адміністративного судочинства, або день поновлення позивача на роботі, та середньоденний заробіток позивача.

Постановою КМУ №100 від 08.02.2005 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Згідно п.2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік» кількість робочих днів у травні 2019 року становила 21 день (з 06.05.2019 року - 20 днів), у червні 22 дні, у липні 23 дні, у серпні 21 день, у вересні 21 день (по 18.09.2019 року - 13 днів).

Тобто, у період з 06.05.2019 року по 18.09.2019 року кількість робочих днів склала 95 днів (06.05.2019р. перший робочий день після 03.05.2019р. - останній робочий день).

Середньоденна заробітна плата позивачки за останні два місяці, що передували даті звільнення, складає: (9680 грн. + 1420,50 грн.)/24 дні = 462,52 грн. (Т.3 а.с.180).

Стягненню підлягає сума за час вимушеного прогулу у розмірі 462,52 грн. * 95 днів = 43939,40 грн.

Частиною 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності до частини 2 цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідачем не доведена законність звільнення позивача з посади старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області оскаржуваним наказом за п.7 ч.2 ст.65 ЗУ «Про державну службу», а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають повному задоволенню.

Згідно пунктів 2,3 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до зазначеної норми закону суд вважає за необхідне допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області з 06.05.2019 року та присудження виплати заробітної плати у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць (9250,42грн.).

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 5, Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подання адміністративного позову до Одеського окружного адміністративного суду не сплачувався. Доказів здійснення інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, сторонами до суду не надано, а тому у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 295, 297, п.п. 2,3 ч.1 ст.371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного територіального управління юстиції в Одеській області (, адреса: 65007, м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, 34) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції в Одеській області №611-к від 03.05.2019р. «Про накладення дисциплінарного стягнення».

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області з 06.05.2019 року.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.05.2019р. по 18.09.2019 року у сумі 43939 (сорок три тисячі дев`ятсот тридцять дев`ять) грн. 40 коп.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць 9250 (дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) грн. 42 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне рішення складено та підписано суддею 30.09.2019 року.

Суддя М.М. Аракелян

.