Справа № 280/913/19
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2019 року м. Дніпросправа № 280/913/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Малиш Н.І., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.06.2019 р. (суддя Бойченко Ю.П., повне судове рішення складено 03.06.2019 р.) в справі № 280/913/19 за позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - ОУПФУ) про скасування рішення від 06.09.2018 р. № 61/1839/06 про відмову у призначенні пенсії, зобов`язання призначити та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 28.08.2018 р.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.06.2019 р. позов задоволено, скасоване рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 06.09.2018 №61/1839/06, зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 28.08.2018.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вказує на неврахування судом першої інстанції відсутності у позивача необхідного стажу через те, що час відбування покарання у вигляді виправних робіт з 01.07.2002 р. по 23.05.2003 р. не зарахований позивачу до загального стажу, рішення суду про зарахування такого періоду до загального стажу позивачем не надано. Пільговий стаж позивача складає 19 років 01 місяці 10 днів, чого недостатньо для призначення пенсії з 28.08.2018 р.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 28.08.2018 р. звернувся до Центрального ОУПФУ м. Запоріжжя із заявою про призначення пенсії.

Рішенням Центрального ОУПФУ м. Запоріжжя від 06.09.2018 №61/1839/06 у призначенні пенсії відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу. В обґрунтування рішення зазначено, що стаж згідно зі ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підтверджено у розмірі 18 р. 02 міс. 14 дн., при цьому період трудової діяльності з 01.07.2002 по 23.05.2003 до загального стажу не зараховано згідно з записами трудової книжки.

Листом від 26.11.2018 №3900/06 відповідачем повідомлено позивача, що при повторному розгляді поданих документів, з урахуванням роз`яснення Мінсоцзахисту України від 01.07.1992 №18 пільговий стаж підтверджено у розмірі 19 р. 01 міс. 10 дн., а саме: з 27.08.1998 по 30.06.2002, з 24.05.2003 по 27.08.2018. Період роботи з 01.07.2002 по 23.05.2003 не враховано до пільгового стажу згідно з записами в трудовій книжці.

Також судом першої інстанції встановлено, що вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2002 по справі №1-431 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання у вигляді одного року виправних робіт зі стягненням в дохід держави 20 відсотків заробітної плати.

В трудовій книжці позивача містяться записи про те, що з 27.08.1998 його прийнято до ВАТ «Запоріжкокс» в коксовий цех дверевим 5 розряду, 04.05.2006 - переведено люковим 6 розряду до коксового цеху; 01.10.2006 - переведено дверевим 5 розряду до коксового цеху; 01.10.2007 - переведено до коксового цеху люковим 6 розряду; 01.03.2016 - переведено машиністом коксових машин 6 розряду коксового цеху; 01.02.2017 - переведено машиністом коксових машин 6 розряду КБ №5,6 завантаження печей служби експлуатації коксового цеху. Крім того, зазначено про перетворення 19.04.2011 ВАТ «Запоріжкокс» на ПАТ «Запоріжкокс» та 26.04.2016 ПАТ «Запоріжкокс» на ПрАТ «Запоріжкокс»; вказано, що згідно з наказами від 04.04.2011 №116 та від 01.04.2016 №362 підтверджено право на пільгове забезпечення за Списком №1 розділу IV.

Також зазначено про те, що період роботи з 01.07.2002 по 23.05.2003 в загальний та безперервний стаж не зараховується

Оскільки законодавчими актами, як тими, що діяли на час відбування позивачем покарання, так і тими, що діють на теперішній час, передбачено можливість зарахування періоду відбування покарання у вигляді виправних робіт до загального трудового стажу (який до 01.01.2004 прирівнюється до страхового), суд першої інстанції дійшов до висновку, що період роботи позивача з 01.07.2002 по 23.05.2003 підлягає зарахуванню до його загального трудового стажу.

Відповідно, враховуючи, що відповідач визнає пільговий стаж позивача за Списком №1 у розмірі 19 р. 01 міс. 10 дн., а саме: з 27.08.1998 по 30.06.2002, з 24.05.2003 по 27.08.2018, з урахуванням висновку про те, що період роботи з 01.07.2002 по 23.05.2003 також підлягає зарахуванню до пільгового стажу, необхідного для призначення пенсії, суд першої інстанції вважав, що позивач має стаж не менше 20 років на основних роботах у металургійному виробництві, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 28.08.2018 р. звернувся до Центрального ОУПФУ м. Запоріжжя із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Центрального ОУПФУ м. Запоріжжя від 06.09.2018 р. №61/1839/06 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу. В обґрунтування рішення зазначено, що стаж згідно зі ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підтверджено у розмірі 18 р. 02 міс. 14 дн., а період трудової діяльності з 01.07.2002 р. по 23.05.2003 р. до загального стажу не зараховано згідно з записами трудової книжки.

Листом від 26.11.2018 р. № 3900/06 відповідачем повідомлено позивачу, що при повторному розгляді поданих документів, з урахуванням роз`яснення Мінсоцзахисту України від 01.07.1992 р. № 18, пільговий стаж підтверджено у розмірі 19 р. 01 міс. 10 дн., а саме: з 27.08.1998 р. по 30.06.2002 р., з 24.05.2003 р. по 27.08.2018 р. Період роботи з 01.07.2002 р. по 23.05.2003 р. не враховано до пільгового стажу згідно з записами в в трудовій книжці.

За позицією відповідача період трудової діяльності позивача роботи з 01.07.2002 р. по 23.05.2003 р. не зараховано до страхового стажу через те, що в цей період позивач відбував покарання у вигляді виправних робіт.

Так, вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2002 р. в справі № 1-431 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання у вигляді одного року виправних робіт зі стягненням в дохід держави 20 відсотків заробітної плати.

В трудовій книжці позивача містяться записи про те, що з 27.08.1998 р. ОСОБА_1 прийнято на роботу до ВАТ «Запоріжкокс» в коксовий цех дверевим 5 розряду, 04.05.2006 р. переведено люковим 6 розряду до коксового цеху; 01.10.2006 р. переведено дверевим 5 розряду до коксового цеху; 01.10.2007 р. переведено до коксового цеху люковим 6 розряду; 01.03.2016 р. переведено машиністом коксових машин 6 розряду коксового цеху; 01.02.2017 р. переведено машиністом коксових машин 6 розряду КБ №5,6 завантаження печей служби експлуатації коксового цеху.

У трудовій книжці позивача містяться записи про перетворення 19.04.2011 р. ВАТ «Запоріжкокс» на ПАТ «Запоріжкокс», 26.04.2016 р. ПАТ «Запоріжкокс» - на ПрАТ «Запоріжкокс».

Трудова книжка також містить записи, що згідно з наказами від 04.04.2011 р. № 116 та від 01.04.2016 р. №362 підтверджено право на пільгове забезпечення за Списком №1 розділу IV, а період роботи з 01.07.2002 р. по 23.05.2003 р. в загальний та безперервний стаж не зараховується.

Отже, спірним в цій справі є питання зарахування до страхового та пільгового стажу періоду відбування позивачем покарання у вигляді виправних робіт з 01.07.2002 р. по 23.05.2003 р.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Положеннями частини третьої статті 95 Виправно-трудового кодексу України, якими регулювався порядок і умови виконання покарання у виді виправних робіт та які були чинні у період відбування позивачем виправних робіт, визначалось, що час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого.

Згідно з частиною третьою статті 42 чинного Кримінально-виконавчого кодексу України час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

Відповідно до частини першою статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені мають право на соціальне забезпечення, у тому числі й на отримання пенсій відповідно до законів України.

Відповідно до Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України з набранням чинності цим Кодексом втрачає чинність Виправно-трудовий кодекс України; закони України та інші нормативно-правові акти до приведення у відповідність із цим Кодексом застосовуються у частині, що не суперечить цьому Кодексу.

Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який набрав чинності з 01.01.2004 р., встановлено, зокрема, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Нормативно-правовим актом, який регулював надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України, до набрання чинності Законом № 1058-IV, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 N 1788-XII (далі - Закон N 1788-XII; тут та надалі - в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції), відповідно до статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у пункті 54 та тексті свого рішення у справі "Пічкур проти України" від 07 лютого 2014 року (заява № 10441/06) різниця в поводженні, є порушенням статі 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, оскільки законодавчими актами, як тими, що діяли на час відбування позивачем покарання, так і тими, що діють на теперішній час, передбачено можливість зарахування періоду відбування покарання у вигляді виправних робіт до загального трудового стажу (який до 01.01.2004 р. прирівнюється до страхового), суд визнає обґрунтованим висновок суд першої інстанції, період роботи позивача з 01.07.2002 р. по 23.05.2003 р. має бути зарахований до його загального трудового стажу.

Аналогічне правозастосування викладено Верховним Судом у постанові від 30.01.2018 р. по справі № 211/1432/17(2-а/211/103/17).

Відповідно до частин 1, 3 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Аналогічні приписи містить і стаття 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 N 1788-XII.

Відповідно до роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 01.07.1992 №18, згідно статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії на пільгових умовах незалежно від віку при стажі не менше 20 років на основних роботах у металургійному виробництві мають, зокрема: машиністи коксових машин, двереві коксохімічного виробництва, люкові коксохімічного виробництва.

Зайнятість позивача на вказаних роботах повний робочий день підтверджено довідками ПрАТ «Запоріжкокс» від 27.08.2018 р. № 102 та від 01.11.2018 р. № 131/ВК.

Таким чином, оскільки інші періоди роботи позивача визнаються відповідачем у складі пільгового стажу, з урахуванням протиправності не зарахування відповідачем до такого стажу періоду з 01.01.2002 р. по 23.05.2003 р., суд погоджує висновок суду першої інстанції, що позивач має стаж на основних роботах у металургійному виробництві не менше 20 років, що обумовлює протиправність рішення відповідача від 06.09.2018 р. № 61/1839/06 про відмову у призначенні позивачу пенсії, відповідно, обґрунтованість вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу пільгову пенсію з дня звернення із заявою про призначення пенсії.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище висновками суду.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України в редакції, яка діє з 15.12.2017 р. та підлягає застосуванню судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.06.2019 р. в справі № 280/913/19 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.06.2019 р. в справі № 280/913/19за позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 30.09.2019 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 30.09.2019 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя Н.І. Малиш

суддя І.В. Юрко