Справа № 813/6063/15
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року№ 857/7900/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 7 травня 2019 року у справі №813/6063/15 (суддя Крутько О.В., рішення ухвалено о 12/08 год, м.Львів, повний текст складено 08 травня 2019 року) за його позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Ще у листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - Головне управління, МВС відповідно), Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління (далі - Залізничний РВ), в якому з урахуванням змінених позовних вимог (т.1 а.с.30-31), просив:

визнати протиправним та скасувати накази начальника Головного управління «Про звільнення» від 15.07.2015 №497 о/с, від 16.09.2015 №654 о/с (далі - Накази №№467 о/с, 654 о/с відповідно) в частині звільнення його з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Залізничного РВ (далі - Посада) з 15.06.2015 та з урахуванням Наказу №654 о/с з 15.07.2015 відповідно на підставі пункту 64 «є» (порушення дисципліни) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України» затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення);

поновити позивача на Посаді з 15.07.2015;

зобов`язати Головне управління нарахувати та виплатити йому середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та час затримки видачі трудової книжки;

визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у не ознайомленні та не видачі наказу про звільнення, а також трудової книжки, починаючи з 15.07.2015;

зобов`язати відповідача внести відповідні записи до трудової книжки від 01.07.2011 серії НОМЕР_1 про поновлення його на Посаді з 15.07.2015.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2016 року (далі - Судові рішення) позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління щодо не ознайомлення ОСОБА_1 з Наказом №497 о/с та невидачі його копії, а також невидачі трудової книжки з 15.07.2015; зобов`язано Головне управління змінити дату звільнення позивача на дату видачі йому трудової книжки; стягнуто з Головного управління на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки з 16.07.2015 по 05.11.2015 у розмірі 8640,23 грн. В решті позовних вимог відмовлено (т.1 а.с.160-169, 220-226).

За наслідками касаційного оскарження, постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, Судові рішення скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с.250-256).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 7 травня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління щодо не видачі ОСОБА_1 трудової книжки з 15.07.2015 по 05.11.2015. Зобов`язано Головне управління змінити дату звільнення ОСОБА_1 з Посади на дату видачі йому трудової книжки. Стягнуто з Головного управління на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки з 16.07.2015 по 05.11.2015 у розмірі 8640,23 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції надано неналежну оцінку його доводам, що відповідачем без достатніх правових підстав прийнято рішення про звільнення позивача та винесено оскаржувані Накази №№467/о/с, 654о/с.

Відповідачі відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не ознайомлено позивача з Наказами №№467/о/с, 654о/с та в порушення норм статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) не видано трудової книжки в день його звільнення, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В решті позовних вимог, цей суд, дійшов висновку про їх необґрунтованість, з огляду на те, що встановлений за результатами службового розслідування факт порушення позивачем службової дисципліни, що виразилося у причетності до вчинення кримінального правопорушення обставини, є достатнім для накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ з 10.08.2011 та з 28.07.2014 призначений на Посаду (т.1 а.с.37-41).

На підставі наказу Головного управління від 29.05.2015 №1606 (далі - Наказ №1606) проведено службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими службовими особами Залізничного РВ та розпочатого кримінального провадження №0001404 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК), за результатами якого складено висновок від 30.06.2015 (далі - Висновок) (т.1 а.с.46, 54-61).

Відповідно до Висновку встановлено, що оперуповноважені Залізничного РВ лейтенант міліції ОСОБА_1 та лейтенант міліції ОСОБА_4 29.05.2015 о 02:00 год у м.Львові на вул.Кульпарківській, 162, знаходячись разом, мотивуючи свою поведінку виконанням статті 10 Закону України «Про міліцію» (далі - Закон №565-XII) почувши шум із припаркованого неподалік автомобіля марки «ВАЗ 21063», вирішили з`ясувати причини та обставини даного крику. У подальшому ОСОБА_1 за попередньою змовою із ОСОБА_4 пересвідчившись, що в машині перебуває ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які святкують в автомобілі випускний вечір останньої, переконавшись, що не вчиняється жодного правопорушення, знаючи, що у функціональні обов`язки оперуповноваженого Залізничного РВ не входить проведення перевірки наявності технічного паспорта на транспортний засіб, а також документів, що підтверджують особу, шляхом обману, а саме погрожуючи ОСОБА_5 притягненням до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без посвідчення водія та документів на автомобіль, розуміючи, що підстав притягувати до адміністративної відповідальності вони не мають та складення відповідного протоколу не входить в їх компетенцію, використовуючи на свою користь незнання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 положень законів України, отримали від ОСОБА_7 , який приїхав на місце події за викликом потерпілого ОСОБА_5 кошти у сумі 1000 грн за не складення таких документів та відповідно не притягнення до відповідальності.

На підставі зазначеного Висновком визначено, що за грубі порушення Закону №565-XII, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), наказів МВС від 16.03.2007, 15.05.2007 №№81, 157 відповідно; далі - Накази №№81, 157), що виразилось у причетності до скоєння кримінального правопорушення, підриву авторитету правоохоронних органів.

Наказом Головного управління «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС» від 03.07.2015 №1922 (далі - Наказ №1922), за грубе порушення Закону №565-XII, Дисциплінарного статуту, Наказів №№81, 157, що виразилось у причетності до скоєння кримінального правопорушення, підриву авторитету правоохоронних органів, формуванні негативної думки громадськості про вседозволеність та безкарність працівників міліції, відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту, на Посада лейтенанта міліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ (т.1 а.с.46).

Наказом №497 о/с на підставі Наказу №1922 відповідно до Положення, ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (далі - ЗСУ) за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) з 15.06.2015.

Наказом №654 о/с частково змінено пункт Наказу №497 о/с, зокрема, дата звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ з 15.07.2015.

Вважаючи вказані накази протиправними позивач звернувся до суду із цим позовом.

Проходження служби в органах внутрішніх справ, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, визначалось Законом №565-XII, Дисциплінарним статутом, Положенням.

Відповідно до статті 7 Закону №565-XII права і обов`язки, організація роботи та структура підрозділів міліції визначаються положеннями, які затверджуються Міністром внутрішніх справ України відповідно до цього ж Закону.

Згідно зі статтею 25 Закон №565-XII працівник міліції у межах повноважень, наданих цим же Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, встановлені Дисциплінарним статутом.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту визначено поняття дисциплінарного проступку - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового i начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність.

За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового i начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів i наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено, що на ocіб рядового i начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ, згідно з цим Статутом.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

З метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування (стаття 14 Дисциплінарного статуту).

«Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України», затвердженої наказом МВС від 12.03.2013 №230 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за №541/23073; далі - Інструкція; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), визначено порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи МВС відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні.

Пунктом 2.1 Інструкції встановлено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Як уже вище зазначалось, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стали обставини, які встановлені під час службового розслідування та закріплені у Висновку, щодо вчинення позивачем під час несення служби дій, що виразилися у вимаганні та отриманні від громадянина ОСОБА_7 шляхом обману грошових коштів в сумі 1000 грн.

Як встановлено судом першої інстанції під час нового розгляду справи, обставини встановлені під час службового розслідування знайшли підтвердження при розгляді кримінальної справи №452/2855/15-к, провадження №11-кп/783/213/17, зокрема, вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2018 року, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 190 КК та йому призначено покарання у виді двох років обмеження волі. На підставі статті 75 КК позивача звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік (т.2 а.с.26-32).

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що при винесенні оскаржуваних Наказів №№467/о/с, 654 о/с відповідач діяв правомірно, оскільки у нього було достатньо доказів порушення позивачем правил поведінки, норм професійної та службової етики, які давали підстави для звільнення позивача з Посади, навіть за відсутності вироку, що набрав законної сили, як такого, що причетний до вчинення дій, що підривають авторитет правоохоронних органів, що проявилось у формуванні негативної думки громадськості про вседозволеність та безкарність працівників міліції, що зазначено у Висновку. При цьому, як видно із матеріалів службового розслідування ОСОБА_1 не сприяв розслідуванню, не надав жодних пояснень, ухилявся від встановлення дійсних обставин справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що звільнення позивача проведено у відповідності до вставленого порядку, зокрема, службове розслідування за фактом порушення позивачем службової дисципліни проведено у місячний строк, а обставини вчинення проступку підтвердженні письмовими доказами.

Відтак позовні вимоги про визнання протиправним та скасування Наказів №№497 о/с, № 654о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з Посади з 15.07.2015, поновлення на Посаді, зобов`язання Головного управління нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням задоволенню не підлягають.

В іншій частині щодо задоволених позовних вимог, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 7 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 30 вересня 2019 року.