Справа № 826/6406/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 вересня 2019 року № 826/6406/18

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі судді Вєкуа Н.Г, розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання винити дії, , -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось дочірнє підприємство «Київське обласне дорожнє управління» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 11-а, ) з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код 39439980) щодо не проведення списання податкового боргу дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (ідентифікаційний код 33096517) з податку на додану вартість у розмірі 56 309 111,94 грн, стосовно якого минув строк давності та виник в процедурі санації;

- зобов`язати Головне управління ДФС у м. Киві (ідентифікаційний код 39439980) провести списання податкового боргу дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (ідентифікаційний код 33096517) з податку на додану вартість у розмірі 56 309 111,94 грн;

- зобов`язати Головне управління ДФС у м. Киві (ідентифікаційний код 39439980) провести коригування даних інтегрованої картки платника дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (ідентифікаційний код 33096517), шляхом внесення даних щодо зменшення податкового боргу з податку на додану вартість в розмірі 56 309 111,94 грн перед бюджетом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що не списання податкового боргу у сумі 56 309 111,94 грн порушенням його права власності, а також права мирно володіти своїм майном. Вважає, що при вирішенні питання про погашення податкових зобов`язань, які виникли у процесі санації позивача, черговості погашення податкових зобов`язань, порядку погашення податкового боргу, п. 87. ст. 87 Податкового Кодексу України не підлягає застосуванню, в зв`язку із наявністю спеціальних норм закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», які мають пріоритетне застосування.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, в якому вказав, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вважає, що грошові зобов`язання, що нараховуються за даними звітності платника протягом дії процедури банкрутства (після дати реєстрації в органах ДФС ухвали суду про порушення провадження у справі про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів), погашаються у порядку черговості, передбаченому п. 87.9 ст. 87 глави 9 розділу ІІ Податкового Кодексу України. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 10 травня 2018 року відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні 17.10.2018 року, за погодженням із представниками сторін, суд перейшов у письмове провадження по справі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 12.12.2017 року листом за № 07/928 позивач звернувся до Головного управління ДФС у м. Києві із заявою про списання безнадійного податкового боргу.

У листі-відповіді за № 975/10/26/1517-05-19 від 11.01.2018 року відповідач зазначив, що відповідно до історії виникнення недоїмки, непогашена заборгованість за минулі періоди починається з декларації № від 20.11.2014 року. Відповідач вважає, що станом на 09.01.2018 року законодавчі підстави для визнання податкової заборгованості з податку на додану вартість ДП «Київське обласне дорожнє управління» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» безнадійною відсутні.

Не погоджуючись із твердженнями відповідача по відсутність законодавчих підстав для визнання податкової заборгованості безнадійною, вважаючи бездіяльність відповідача, яка полягає у несписанні податкового боргу, протиправною та незаконною, позивач звернувся до суду із даним позовом для захисту своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить із наступного.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в стоки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Позивач стверджує, що на момент звернення до суду за відповідачем рахувався податковий борг у розмірі 56 309 111,94 грн.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Як встановлено під час розгляду справи, ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.09.2011 року порушено провадження у справі № 44/258-б про банкрутство ДП «Київське обласне дорожнє управління», а ухвалою суду від 25.02.2013 року введено процедуру санації, яка триває по теперішній час.

Позивач, як на підставу для визнання боргу безнадійним та списання його вказує на сплив 1095 днів. Суд не погоджується із такими висновками позивача і зазначає, що перебуваючи у процедурі банкрутства, податковий борг повивача може бути визнаний як безнадійний у разі переходу статусу позивача у наступну стадію процедури, тобто з моменту визнання його банкрутом та у разі недостатності майна у ліквідаційній процедурі.

Відповідно до п.п. 2 п.5 розділу VI наказу Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року № 422 «Про затвердження порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (у 2011 році діяла редакція наказу ДПА України від 27.12.2006 року №820 «Про затвердження порядку погашення податкового боргу платників податків, щодо яких порушено справу про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів») - суми податкового боргу (основного платежу, штрафних санкцій пені), заборгованості зі сплати єдиного внеску (недоїмки, штрафних санкцій, пені), які обліковувались в органі ДФС на дату ухвали суду по порушення провадження у справі про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, фіксуються та погашаються виключно після зазначення в платіжному дорученні спрямування коштів на таке погашення.

Грошові зобов`язання, що нараховуються за даними звітності платника протягом дії процедури банкрутства (після дати реєстрації в органі ДФС ухвали суду про порушення провадження у справі про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів), погашаються у порядку черговості, передбаченому п. 87.9 ст. 87 глави 9 розділу ІІ Податкового Кодексу України.

Так, 09.09.2011 року позивачу виділено борг (зафіксовано), у зв`язку із веденням мораторію.

Починаючи з дати введення мораторію, зарахування коштів спрямовується на погашення поточних зобов`язань, що виникли після порушення провадження у справі про банкрутство та в черговості виникнення заборгованості.

Відповідно до інтегрованих карток позивача з податку на додану вартість встановлено, що відповідно до історії виникнення недоїмки, непогашена заборгованість за минулі періоди починається з декларації від 19.08.2015 року, тобто станом на час подання заяви про визнання боргу безнадійним та списання його, строк понад 1905 днів відсутній.

Крім того, відповідач зазначив, що борг по зазначеній декларації є предметом судового розгляду за позовом Головного управління ДФС у м. Києві по справі № 826/11786/17.

Суд зазначає, що 25.04.2019 року за вказаною справою було винесене рішення, яким адміністративний позов Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення податкової заборгованості задоволено повністю.

В зв`язку із вищенаведеним, суд не вбачає підстав для визнання податкової заборгованості з податку на додану вартість безнадійною.

Окрім того, позивач стверджує, що до нього мають застосовуватися процедури та спеціальні норми, передбачені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки триває процедура банкрутства, через що, як вважає позивач, при вирішенні питання про погашення податкових зобов`язань, які виникли у процедурі санації, та стягнення відповідного податкового боргу, не підлягають застосуванню положення пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України.

З приводу вказаних доводів, суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів.

Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунків боржника в установі банку.

Згідно з пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платника податків в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Отже, Господарський процесуальний кодекс України відокремлює спори, пов`язані зі стягнення податкового боргу із загального переліку спорів, тому, виходячи з положень частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, питання стягнення податкового боргу, який є поточною заборгованістю в рамках процедури банкрутства боржника, має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, з викладеного суд приходить до висновку, що в силу вимог пункту 87.10 статті 87 Податкового кодексу України, частини четвертої статті 10, частини п`ятої статті 19, частини восьмої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», пункту 1-1 Прикінцевих положень зазначеного Закону та пункту 7 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України процедурні питання щодо погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (тобто погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу, що утворився до відкриття провадження про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів) регламентуються положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Водночас, щодо стягнення податкового боргу, який утворився після відкриття провадження про банкрутство та введення мораторію підлягає застосуванню процедура, визначена приписами Податкового кодексу України.

На підставі наведеного, суд не приймає доводи позивача стосовно того, що при вирішені питання про погашення податкових зобов`язань, порядку погашення податкового боргу , п. 87.9 т. 87 Податкового Кодексу України не підлягає застосуванню.

Стосовно черговості зарахування сплачених позивачем коштів, суд не приймає доводи позивача до уваги при вирішенні справи по суті, в зв`язку із наступним.

На виконання пункту 131.2 статті 131 Податкового кодексу України при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), орган державної податкової служби самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом. На виконання пункту 87.9 статті 87 Кодексу у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється.

Таким чином, погашення складових податкового боргу проводиться з урахуванням дат їх виникнення у черговості, встановленій статтею 131 Кодексу.

Отже, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Позивачем не доведено перед судом наявності бездіяльності відповідача, яка виразилась у невизнанні сум податкового зобов`язання безнадійними та не проведенні списання таких сум, як такими, що спростовані наявними доказами у справі.

Суд вважає, що у відповідача не було законних підстав для визнання податкової заборгованості дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» з податку на додану вартість безнадійною та, відповідно, її списанні.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В зв`язку із відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 77-78, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 11-а, ) відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.Г. Вєкуа