Справа № 1.380.2019.001086
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.001086
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретар судового засідання Лепех А.М.

за участю:

представника позивача - Кріль О.М.

представника відповідача - Холявки І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Львівській області від 18.04.2018 року № та №.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України із суми боргу прощеного (анульованого) АТ «УкрСиббанк» не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподаткованого доходу позивача відповідно до п. 165.1.5 9 п. 165.1 ст. 16 5 ПК України курсова різниця між сумою основного (прощеного) боргу в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання з іноземної валюти у гривню (тобто, при визначенні розміру оподатковуваного доходу у національній валюті України в еквіваленті сумі спрощеного боргу в іноземній валюті на дату такого прощення), та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року; крім того, контролюючим органом при визначенні об`єкта оподаткування не враховано суми, яка не підлягає оподаткуванню в силу положень абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2. ст. 164 ПК України (50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового органу); контролюючим органом не дотримано вимог Податкового кодексу України, які визначають умови проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, в тому числі щодо ознайомлення платника з відомостями про дату початку та місце проведення перевірки у встановлений законом спосіб до її початку, що призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, посилається на те, що спірні податкові повідомлення-рішення є законними та прийнятими відповідно до діючого податкового законодавства України. Просить в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22.03.2019 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20.08.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступне.

18 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Договір про надання споживчого кредиту №, у відповідності до п. 1.1. якого банк зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 36300, 00 доларів США, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договору.

З повідомлення банку про анулювання боргу вбачається, що станом на 25.06.2015 року згідно вищенаведеного кредитного договору заборгованість ОСОБА_1 складала 824874,08 грн. (по курсу НБУ станом на 25.06.2015 року), що дорівнювала 38 949,49 доларів США. Згідно копії квитанції №30 від 25.06.2015 року позивач погасив заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 513249,31 грн. (24235,00 доларів США) і банком прийнято рішення анулювати кредитну заборгованість у розмірі 14713,49 доларів США, з яких сума основного боргу становить 14394,11 доларів США, що дорівнює 304838,75 грн. по курсу НБУ станом на 25.06.2015 року.

08 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, у відповідності до п. 1.1. якого банк зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 82000,00 доларів США, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договору.

З повідомлення банку про анулювання боргу вбачається, що станом на 26.02.2015 року згідно вищенаведеного кредитного договору заборгованість ОСОБА_1 складала 2686212,56 грн. (по курсу НБУ станом на 26.02.2015 року), що дорівнювала 89510,06 доларів США. Згідно копії квитанції від 26.02.2015 року позивач погасив заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 587629,21 грн. (19581,00 доларів США) і банком прийнято рішення анулювати кредитну заборгованість у розмірі 69921,06 доларів США, з яких сума основного боргу становить 69888,86 доларів США, що дорівнює 2097376,92 грн. по курсу НБУ станом на 26.02.2015 року.

АТ «УкрСиббанк» направило до ГУ ДФС у Львівській області податковий розрахунок сум доходу, нарахованого на користь фізичної особи і сум утриманого з них податку - форма 1ДФ із зазначенням розмірів суми прощеної основної заборгованості за кредитом, перераховану у національну валюту України за курсом НБУ станом на 26.02.2015 року, що становило 2097376,92 грн. та за курсом НБУ станом на 25.06.2015 року, що становило 304838,75 грн.

Головним управлінням ДФС у Львівській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, про результати якої складений акт від 02.03.2018 №548/13-01-13-07/ НОМЕР_1 , за результатами даного акта винесено податкові повідомлення-рішення від 18.04.2018 № та №.

Податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем п. 164.2.17 п. 164:2. ст. 164 Податкового кодексу України, яке полягало у не включенні позивачем в повному обсязі до загального річного оподаткованого доходу суми доходу у вигляді додаткового блага у розмірі 2 402 215,67 грн. (2097376,92 грн. + 304838,75 грн.), що призвело до нарахування податку на доходи фізичних осіб у сумі 479 843,13 грн. - основний платіж та 119 958,53 грн. - штрафна санкція, військового збору у сумі 36 033,24 грн. - основний платіж та 9008,31 грн. - штрафна санкція.

За висновками перевірки Головним управлінням ДФС у Львівській області були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № від 18.04.2018 року про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 599 792 грн. 66 коп. в тому числі 479843,13 грн. податкового зобов`язання та 119 958,53 грн. штрафної санкції;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № від 18.04.2018 року про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з військового збору в розмірі 45041,55 грн. в тому числі 36 033,24 грн. податкового зобов`язання та 9008,31 грн. штрафної санкції;

Позивач вважає зазначені податкові повідомлення-рішення неправомірними та такими, що підлягають скасуванню, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникла між сторонами, суд виходить з наступного.

В силу п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами. Відповідно до пп. 14.1.54 ПК України доходом з джерелом його походження з України є будь-який дохід, отриманий резидентом або нерезидентом, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України, її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з пп.14.1.47 п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

З аналізу наведених положень Податкового кодексу України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 сг.164 Податкового кодексу України. В силу абз. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла станом на час виникнення правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), установленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Зі змісту п.п. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України видно, що до загального місячного ( річного ) оподаткованого доходу платника податку не включаються такі доходи: основна сума боргу ( кредиту ) платника податку, прощеного ( анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності в розмірі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати ( у розрахунку на рік ), встановленої на 01 січня звітного оподаткованого року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій ( пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом із суми прощеного боргу у розмірі 2 402 215,67 грн. (2097376,92 грн. + 304838,75 грн.) визначено податок з доходів фізичних осіб у сумі 479 843,13 грн. основний платіж та 119 958,53 грн. штрафна санкція, і військового збору у сумі 36 033,24 грн. основний платіж та 9008,31 грн. штрафна санкція.

Слід зазначити, що у зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, підрозділ 1 розділу XX було доповнено пунктом 8 згідно із Законом №321 -VIIІ від 09.04.2015.

Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України «Про реструктизацію зобов`язань в іноземній валюті», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.

Однією з таких преференцій є те, що відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідні положення ПК України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

Суд зазначає, що зміна редакції ст. 164 ПК України, що набрала законної сили з 01.01.2015р. призвела до значного пом`якшення фінансової відповідальності фізичної особи - платника податків.

Таким чином, в силу наведених вище положень ПК України, щодо операцій з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року, підлягають застосуванню положення п. 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідні положення ПК України про не включення до бази оподаткування курсової різниці, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не включення суми процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, а також положення п.п. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) про не включення до бази оподаткування основної суми боргу, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати ( у розрахунку на рік ), встановленої на 01 січня звітного оподаткованого року.

Аналогічна правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2018 року по справі №820/4692/17.

18 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Договір про надання споживчого кредиту №, у відповідності до умов якого банк надав Позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 36300, 00 доларів США. Заборгованість позичальником частково погашалася.

На момент прощення банком заборгованості 25.06.2015 року, сума боргу за даним кредитним договором становила 38 949,49 доларів США, що еквівалентно 824874,08 грн. (по курсу НБУ станом на 25.06.2015 року), позивачем частково погашено заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 513249,31 грн. Банком прийнято рішення анулювати кредитну заборгованість, з якої сума основного боргу становить 14394,11 доларів США, що дорівнює 304838,75 грн. по курсу НБУ станом на 25.06.2015 року, тобто визначено еквівалент у гривні, чим змінено валюту зобов`язання.

За курсом НБУ станом на 01.01.2014 року сума анульованого основного кредитного боргу за даним кредитним договором становить 14394,11 доларів США * 7,993 = 115052,12 грн.

08 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, у відповідності до якого банк надав Позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 82000,00 доларів США. Заборгованість позичальником частково погашалася.

На момент прощення банком заборгованості 26.02.2015 року, сума боргу за даним кредитним договором становила 89510,06 доларів США, що еквівалентно 2686212,56 грн. (по курсу НБУ станом на 26.02.2015 року), позивачем частково погашено заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 587629,21 грн. Банком прийнято рішення анулювати кредитну заборгованість, з якої сума основного боргу становить 69888,86 доларів США, що дорівнює 2097376,92 грн. по курсу НБУ станом на 26.02.2015 року, тобто визначено еквівалент у гривні, чим змінено валюту зобов`язання.

За курсом НБУ станом на 01.01.2014 року сума анульованого основного кредитного боргу за даним кредитним договором становить 69888,86 доларів США * 7,993 = 558621,66 грн.

З врахуванням положень п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, при визначенні об`єкта оподаткування слід виходити з прощеної суми, визначеної за офіційним курсом НБУ станом на 01 січня 2014 року.

Проте, всупереч вимогам вищенаведеної норми, відповідач при донарахуванні позивачу відповідних зобов`язань не взяв до уваги зазначені вище законодавчі положення щодо не включення до бази оподаткування податком з доходів фізичних осіб суми курсової різниці, всупереч закону при визначенні позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору виходив з суми прощеного боргу за курсом НБУ станом на 25.06.2015 року та 26.02.2015 року відповідно, що призвело до завищення податкових зобов`язань з вказаних обов`язкових платежів, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Аналогічна правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2018 року по справі №813/3274/17.

Відповідно до пункту 3.2 розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 13.01.2015 № 4 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за № 111/26556, у графі 3а «Сума нарахованого доходу» відображається (за звітний квартал) дохід, який нарахований фізичній особі відповідно до ознаки доходу згідно з довідником ознак доходів, наведеним у додатку до цього Порядку.

На час виникнення спірних правовідносин, у розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, та сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) відображаються суми боргу, прощеного (анульованого) банком за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, з такою ознакою доходу згідно з Довідником « 126» - дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, передбачений у підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу.

При цьому до такого зазначеного доходу з ознакою « 126» не включається основна сума боргу (кредиту), яка не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (підпункті 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 розділу IV Податкового кодексу України).

Суд зазначає, що контролюючим органом при визначенні об`єкта оподаткування не враховано суми, яка не підлягає оподаткуванню в силу положень абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України та пп 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 розділу IV Податкового кодексу України (50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, у даних правовідносинах ця сума дорівнює 609 грн.), та не виключено такої суми із об`єкта оподаткування, що свідчить про завищення податкових зобов`язань з вказаних обов`язкових платежів та є самостійною підставою для відмови у позові.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на дату прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень) контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Повноваження щодо визначення суми грошових зобов`язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є дискреційним повноваженням таких контролюючих органів. Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення, передбаченим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не може підміняти контролюючий орган та перебирати на себе повноваження щодо застосування штрафу в іншому розмірі.

До зазначених висновків прийшов Верховний Суд у справі №813/3274/17, про що зазначено у постанові від 06.11.2018 року.

Суд також погоджується з твердженнями позивача про те, що контролюючим органом не дотримано вимог ПК України, які визначають умови проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, в тому числі щодо ознайомлення платника з відомостями про дату початку та місце проведення перевірки у встановлений законом спосіб до її початку, з огляду на наступне.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Згідно з пунктом 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Відповідно до пункту 79.1 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Водночас, пунктом 79.2 статті 79 ПК України визначено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

При цьому, незважаючи на проголошену пунктом 79.3 статті 79 ПК України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом відповідно до підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України.

З огляду на зазначене, з наказом про проведення перевірки, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки протиправною та відсутності правових наслідків такої, а саме компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії, тобто податкового повідомлення- рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 802/1241/17-а, від 21.02.2018 у справі № 821/371/17 та від 25.06.2018 у справі № 819/1355/17.

У матеріалах справи містяться копія повідомлення від 01 лютого 2018 року №132 та копія наказу №639 від 01.02.2018 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 , проте відсутні достовірні докази, які б свідчили про направлення саме зазначених вище документів ОСОБА_1 , отримання таких документів та повідомлення останнього у належний спосіб про дату та місце проведення перевірки.

Суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять і відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надані належні докази щодо дотримання вимог ст. 79 ПК України, які визначають умови документальної позапланової невиїзної перевірки.

Оскільки, ОСОБА_1 не був ознайомлений у встановлений законом спосіб з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення, суд вважає, що проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, про результати якої складений акт від 02.03.2018 №548/13-01-13-07/ НОМЕР_1 і за результатами якої винесено податкові повідомлення-рішення від 18.04.2018 № та №, є незаконною, а тому відсутні будь-які правові наслідки такої перевірки.

Згідно зі статтею статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши норми податкового законодавства, дослідивши зібрані докази, суд вважає, що відповідач не довів правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов є обґрунтованим, а тому його слід задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 18.04.2018 року № та №.

Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області (далі 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) за рахунок його бюджетних асигнувань 6448 (шість тисяч чотириста сорок вісім) гривень 34 коп. сплаченого судового збору на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.09.2019.

Суддя Р.М. Брильовський