Справа № 592/5497/17
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 вересня 2019 року

Київ

справа № 592/5497/17

адміністративне провадження № К/9901/21898/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №592/5497/17

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області про зобов`язання вчинити дії

за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 червня 2017 року, ухвалену суддею Трухановою Л.М. та

на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року, постановлену колегією суддів у складі: головуючого - судді Григорова А.М., суддів: Подобайло З.Г., Тацій Л.В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обгрунтування

19 травня 2017 року Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (надалі - позивач; ГУ ПФУ у Сумській області) звернувся до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області (надалі - відповідач; УДВС ГТУЮ у Сумській області), в якому просить скасувати постанови від 14 вересня 2016 року ВП № 48293334 про стягнення штрафу в сумі 1360 грн та від 26 квітня 2017 року ВП № 53839482 про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою Вищого адміністративного суду України від 12 травня 2015 року зобов`язано Пенсійний фонд обчислити ОСОБА_1 пенсію з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії в розмірах, установлених відповідно до законодавства, відповідно до частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 01 січня 2011 року та зобов`язано здійснити перерахунок пенсії за вислугу років з розрахунку грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених відповідно до частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням здійснених виплати, з січня 2011 року.

Постановою від 14 вересня 2016 року ВП № 48293334 на Пенсійний фонд накладено штраф в сумі 1360 грн, про що позивач дізнався з постанови старшого державного виконавця УДВС ГТУЮ у Сумській області від 26 квітня 2017 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 53839482 з виконання постанови від 14 вересня 2016 року № 48293334 про стягнення з Пенсійного фонду штрафу в розмірі 1360 грн, яка надійшла до Пенсійного фонду 11 травня 2017 року.

Однак позивач не погоджується з вказаними постановами і вважає, що для їх винесення відсутні правові підстави.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року, у задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області про скасування постанови від 14 вересня 2016 року ВП № 48293334 про стягнення штрафу в сумі 1360 грн та від 26 квітня 2017 року ВП № 53839482 про відкриття виконавчого провадження, відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції

04 грудня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про скасування постанови Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 червня 2017 року та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року через допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що постановою Вищого адміністративного суду України від 12 травня 2015 року не покладено зобов`язань на головне управління виплатити перераховану суму пенсії. За таких обставин, головним управлінням виконано всі зобов`язання, визначені судом, в межах повноважень та асигнувань на ці цілі. До того ж зазначає, що недоотримані кошти за період з 01 січня 2011 року по 30 квітня 2017 в сумі 128916,52 грн були перераховані ОСОБА_1 разом з основним розміром пенсії на його рахунок, відкритий у філії Сумського обласного управління ПАТ "Державний ощадний банк України", у травні 2017 року, тобто головне управління забезпечило виплату коштів до моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Зважаючи на викладене, висновок державного виконавця, що став підставою для винесення постанови про накладення штрафу та постанови про відкриття виконавчого провадження, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки головне управління виконало судове рішення в повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на постанову Ковпаківського районного суду м.Суми від 23 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017року № 2147-VІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - Закон № 2147-VІІІ).

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції вищевказаного Закону, обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпунктів 1, 7 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України матеріали касаційної скарги передано до Верховного Суду.

13 лютого 2018 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Білоус О.В., судді Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року №546/0/78-19 у зв`язку із зміною спеціалізації та введенням до іншої палати судді - доповідача Білоуса О.В. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 № 14), що унеможливлює його участь у розгляді касаційних скарг, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 27 вересня 2019 року дана касаційна скарга була прийнята до провадження, закінчено підготовчі дії та призначено її до розгляду в попередньому судовому засіданні.

Позиція інших учасників справи

Від відповідача відзив на касаційну скаргу не надходив, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.

Установлені судами фактичні обставини справи

Постановою Вищого адміністративного суду України від 12 травня 2015 року зобов`язано Пенсійний фонд обчислити ОСОБА_1 пенсію з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії в розмірах, установлених відповідно до законодавства, відповідно до частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 01 січня 2011 року та зобов`язано здійснити перерахунок пенсії за вислугу років з розрахунку грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах , встановлених відповідно до частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням здійснених виплати, з січня 2011 року.

На виконання вищезазначеної постанови Ковпаківським районним судом м. Суми 20 липня 2014 року виданий виконавчий лист.

30 липня 2015 року відповідачем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Своїм листом від 06 серпня 2015 року Пенсійний фонд повідомив УДВС ГТУЮ у Сумській області, що в червні 2015 року, на підставі постанови Вищого адміністративного суду України від 12 травня 2015 року, здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2011 року, сума доплати нарахована до виплати.

17 вересня 2015 року УДВС ГТУЮ у Сумській області винесена постанова про закінчення провадження ВП № 48293271 у зв`язку з виконанням рішення суду в повному обсязі.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 лютого 2016 року, ухваленою по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до територіального управління юстиції у Сумській області, третя особа: ГУ ПФУ в Сумській області про визнання дій неправомірними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, поновлення строку на звернення до суду , визнано противоправним та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 17 вересня 2015 року ВП № 48293271 та зобов`язано провести виконавчі дії щодо виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 12 травня 2015 року.

Постановою від 16 травня 2016 року відновлено виконавче провадження на виконання виконавчого документу - виконавчого листа , виданого Ковпаківським районним судом м. Суми від 20 липня 2014 року про зобов`язання Пенсійного фонду обчислити ОСОБА_1 пенсію, відповідно до частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За невиконання рішення суду, 25 серпня 2016 року відповідачем винесена постанова ВП № 48293271 про накладення штрафу в сумі 680 грн.

За повторне невиконання рішення суду, на підставі якого виданий виконавчий лист Ковпаківським районним судом м. Суми від 20 липня 2014 року, державним виконавцем винесена постанова № 48293334 від 14 вересня 2016 року про накладення штрафу в сумі 1360 грн.

21 квітня 2017 року відповідачем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 48293271, відкритому на підставі виконавчого листа від 20 липня 2014 року.

26 квітня 2017 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 53839482 про стягнення з Пенсійного фонду штрафу в сумі 1360 грн на підставі постанови ВП № 48293334 від 14 вересня 2016 року, про що своїм листом від 26 квітня 2017 року відповідач повідомив позивача. Вказану постанову позивач отримав 11 травня 2017 року.

Позиція Верховного Суду

Релевантні джерела права й акти їх застосування

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (далі - Закон № 606-XIV), у редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вжити передбачені законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно та в повному обсязі вживати виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та порядку , встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 89 Закону № 606-XIV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконання певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника.

Відповідно до частин 1, 2 статті 75 Закону № 606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

За змістом пункту 7 частини 2 статті 17 Закону № 606-XIV постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно частини 3 статті 211 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що кореспондує нормі частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017).

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень на момент їх ухвалення визначалися статтею 159 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017), відповідно до якої судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справ, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що виконавчі провадження постановами державного виконавця від 11 вересня 2015 року та від 17 вересня 2015 року були закриті, які постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 лютого 2016 року були скасовані, у зв`язку з чим виконавче провадження постановою державного виконавця від 16 травня 2016 року відновлено.

На час винесення постанови УДВС ГТУЮ у Сумській області від 14 вересня 2016 року про накладення штрафу на Пенсійний фонд рішення суду не було виконано.

Верховний Суд відхиляє доводи скаржника про те, що постанова Вищого адміністративного суду України від 12 травня 2015 року є виконаною, як необґрунтовані, оскільки постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 лютого 2016 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2016 року у справі № 592/11749/15-а встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області постанова Вищого адміністративного суду України від 12 травня 2015 року не виконана в повному обсязі.

В ухвалі Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2016 року зазначено, що колегія суддів дійшла висновку, що державний орган, який виконує повноваження по соціальному забезпеченню військових пенсіонерів шляхом виплати їм пенсії відповідно до вимог чинного законодавства з 01 січня 2011 року неправильно обрахував розмір пенсії позивачу, оскільки фактично зменшив її розмір, застосувавши положення закону, які не існували на момент обрахування пенсії 01 листопада 2011 року. Колегія суддів вважає, що перерахунок позивачу пенсії за вислугу років з розрахунку грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, установлених відповідно до частини третьої статті 43 Закону України № 2262-ХІІ у редакції Закону від 04 квітня 2006 року № 3591-1У, з урахуванням фактично здійснених виплат, з 1 січня 2011 року ГУ ПФУ в Сумській області не проведений у відповідності до вимог діючого законодавства, тобто постанова Вищого адміністративного суду України від 12 травня 2015 року не виконана.

Згідно частини 1 статті 72, частини 2 статті 255 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Оскільки постанова Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 лютого 2016 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2016 року у справі №592/11749/15-а лишилися не виконані, то у державного виконавця були правові підстави для накладення штрафу у подвійному розмірі.

Тому, Верховний суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що дії державного виконавця стосовно накладення на позивача відповідної суми штрафу та відкриття виконавчого провадження, пов`язаного із стягненням штрафу, узгоджуються з приписами Закону № 606-XIV.

Доводи касаційної скарги зазначених обставин та висновків судів не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій і свідчать про незгоду заявника із правовою оцінкою судів щодо обставин справи, які суди встановили у процесі її розгляду. Водночас, за приписами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскаржених судових рішень відсутні.

Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат.

З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області залишити без задоволення.

2. Постанову Ковпаківського районного суду м.Суми від 23 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк

В.М. Соколов

Судді Верховного Суду