Справа № 808/6309/13-а
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 вересня 2019 року

Київ

справа №808/6309/13-а

адміністративне провадження №К/9901/9534/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.

при секретарі судового засідання Горбатюку В.С.,

за участю представника відповідача Лабур М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01.10.2014 (суддя Кисіль Р.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.07.2015 (головуючий суддя Круговий О.О., судді: Богданенко І.Ю., Уханенко С.А.) у справі за позовом Комунального підприємства "Облводоканал" Запорізької обласної ради до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

КП "Облводоканал" Запорізької обласної ради звернулося до суду з позовом до ДПІ у Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя, в якому позивач просить визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.07.2013 №.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 01.10.2014, яка залишена без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.07.2015, адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01.10.2014, постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.07.2015 та прийняти у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначає, що оскаржувані судові рішення прийняті з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права. Податковий орган посилається на те, що судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки господарським операціям, які відображені позивачем у документах. Як вважає відповідач, видаткові накладні та податкові накладні, видані позивачеві не є належною підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, оскільки не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Крім того, відповідач вказує, що позивачем в порушення вимог чинного податкового законодавства укладено удавані правочини з контрагентами, що не спрямовані на настання реальних наслідків ними обумовлених, також не враховано існування вироку по кримінальній справі та пояснень осіб по кримінальному провадженню які є посадовими особами контрагентів позивача.

Позивачем подано відзив на касаційну скаргу, де КП "Облводоканал" вказує, що вважає касаційну скаргу необґрунтованою. Як зазначає відповідач, відсутність у постачальників по ланцюгу придбання факту відображення у податковому обліку податкового кредиту чи податкових зобов`язань не свідчить про порушення податкового законодавства саме позивачем та не відносяться до суттєвих обставин фінансово-господарської діяльності КП "Облводоканал". Позивач наполягає, що взаємовідносини сторін здійснювалися на підставі належно оформлених розрахункових, платіжних документів, обов`язковість ведення і збереження яких передбачена правилами податкового обліку. З урахуванням викладеного, позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.09.2015 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу у справі №808/6309/13-а.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду передано матеріали адміністративної справи №808/6309/13-а за правилами підпункту 4 частини першої Розділу VІІ Перехідних положень цього кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 09.09.2019 матеріали справи №808/6309/13-а прийнято судом до провадження та здійснено заміну відповідача його правонаступником, справу призначено до касаційного розгляду у судовому засіданні на 24.09.2019.

Ухвалою суду від 19.09.2019 справу призначено до розгляду у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи касаційної скарги та просив її задовольнити.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01.10.2014 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.07.2015, судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови про скасування рішення судів попередніх інстанцій та ухвалення у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи на підставі встановлених фактичних обставин у справі правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 25.03.2013 по 13.05.2013 посадовими особами податкового органу проведено документальну позапланову перевірку КП «Облводоканал», з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010 по 31.12.2012, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 31.12.2012.

За наладками перевірки складено акт від 24.05.2013 №148/22-1109/03327115.

Згідно висновків акту перевірки встановлено порушення позивачем вимог:

пункту 5.1, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено розмір валових витрат у розмірі 1601006,00 грн., які сформовано від контрагентів ТОВ «БК Палада», ТОВ «Дисконтропторг», ТОВ «Рвнгоут», ТОВ «Союз-ДСК», ТОВ «Альгіз-СТ», ТОВ «Бергана», ТОВ «Вінкана сервіс», ТОВ «БК «Дагаз», ТОВ «Проком», ТОВ у формі НВО «Електр». ТОВ «Триумф», ТОВ НВП «Е.Л.Т.А.», ТОВ «Кошторисно-консалтингова група», ТОВ «Агройл груп».

В обґрунтування висновків акту перевірки відповідач посилався на відсутність реального характеру правочинів укладених між позивачем та ТОВ «БК Палада», ТОВ «Дисконтропторг», ТОВ «Рангоут», ТОВ «Союз-ДСК», ТОВ «Альгіз-СТ», ТОВ «Бергана», ТОВ «Вінкана сервіс», ТОВ «БК «Дагаз», ТОВ «Проком», ТОВ у формі НВО «Електр». ТОВ «Триумф», ТОВ НВП «Е.Л.Т.А.», ТОВ «Кошторисно-консалтингова група», ТОВ «Агройл груп».

На підставі акту перевірки 04.07.2013 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 1'601'006,00грн.

Вважаючи прийняте податковим органом рішення протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний суд, посилався на те, що пред`явлені до перевірки документи є первинними документами у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оформлені належним чином, підписані повноважними особами підприємств, завірені печатками підприємств та повністю підтверджують факт здійснення операцій і, відповідно, право позивача на включення до складу податкового кредиту та валових витрат відповідних сум по операціям з контрагентами. Судами вказано, що саме по собі доведення факту фіктивного підприємництва, з боку засновників підприємства-контрагента не може свідчити про наявність в діях контрагентів, а так само і позивача умислу на порушення публічного порядку. Таким чином, висновки відповідача, з посиланням на вирок суду, щодо відсутності реального характеру досліджених операцій та про відсутність права позивача на їх врахування при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток є безпідставними та необґрунтованими.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

У відповідності до статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Підпунктом 139.1.9. пункту139.1 статті 139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), та права на віднесення витрат по його придбанню до складу валових витрат, платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

За змістом частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відтак, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем за період з 01.01.2010 по 31.12.2012 задекларовано податок на прибуток у сумі 0,00 грн. Крім того, за період з 01.01.2010 по 31.12.2012 позивачем задекларовано валові витрати у сумі 1'601'006,00грн.

Судами з`ясовано, що 23.06.2010 між позивачем та ТОВ «Агройл груп» було укладено договір поставки №06/10, відповідно до якого останній зобов`язався поставити позивачу товар, згідно із специфікаціями, а позивач прийняти та сплатити вартість поставленого товару. Продавцем на суму 1670513,20 грн. у тому числі ПДВ у сумі 278418,87грн. виписано податкову накладну від 23.06.2010 №186. Факт оплати поставки товарів підтверджується банківськими виписками, наявними в матеріалах справи. Позивач розрахувався за товар у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ТОВ «Агройл груп».

З метою реалізації придбаної у ТОВ «Агройл груп» соняшникової олії 23.06.2010 між позивачем та ПП «Діабаз-2007» було укладено договір комісії №06/10, відповідно до якого ПП «Діабаз-2007» зобов`язався від свого імені та за рахунок позивача здійснити реалізацію на експорт соняшникової олії. На підтвердження виконання умов зазначеного договору позивачем було надано митну декларацію (форми МД-2) №508040002/2010/0036559, згідно якої ПП «Діабаз-2007» поставило Marsan Gida San Ve Tic.A.S. соняшникову олію нерафіновану, першого ґатунку, вагою 248467 кг на суму 1476222,10 USD. За наслідками виконання договору було складено та підписано Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 21.07.2010 №ОУ-0000009, №ОУ-0000011, №ОУ-0000010. Банківськими виписками підтверджується факт перерахування ПП «Діабаз-2007» виручки від реалізації соняшникової олії. Факт оплати комісійних та транспортних послуг підтверджується банківськими виписками, наявними в матеріалах справи. Позивач розрахувався за надані послуги у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ПП «Діабаз-2007».

08.04.2008 між позивачем та ТОВ «Проком» було укладено договір №13150401 про інформаційне обслуговування, предметом якого є інформаційне обслуговування, яке здійснюється на основі систем інформаційно-правового забезпечення Ліга:Закон і передбачає передачу позивачу цих систем та подальше обслуговування, а позивач сплачувати щомісячно інформаційне обслуговування на підставі рахунків-фактур. За наслідками виконання договору були складені та підписані Акти прийому-передачі виконаних робіт Виконавцем на суму наданих послуг виписано податкові накладні. Факт оплати послуг підтверджується банківськими виписками та платіжними дорученнями. Позивач розрахувався за надані послуги у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ТОВ «Проком».

23.03.2012 між позивачем та ТОВ у формі НВО «Електр» було укладено договір №23, відповідно до якого ТОВ у формі НВО «Електр» зобов`язався розробити та передати позивачу проектно-кошторисну документацію «Споруди для очищення стічних вод смт.Куйбишеве», а позивач прийняти та оплатити розроблену документацію. Загальна вартість робіт за договором складає 298542,00грн. Виконавцем на суму виконаних робіт виписано податкові накладні. За наслідками виконання договору було складено та підписано Акт приймання-передачі виконаних робіт від 01.10.2012 №10. Факт оплати послуг підтверджується банківськими виписками, наявними в матеріалах справи. Позивач розрахувався за надані послуги у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ТОВ у формі НВО «Електр».

25.06.2012 між позивачем та ТОВ у формі НВО «Електр» було укладено договір №25/06, відповідно до якого ТОВ у формі НВО «Електр» зобов`язався розробити та передати позивачу проектно-кошторисну документацію «Розробка торгівельної точки з продажу питної води», а позивач прийняти та оплатити розроблену документацію. Загальна вартість робіт за договором складає 72440,78грн. На виконання договору ТОВ у формі НВО «Електр» виписало позивачу рахунок №11 від 06.07.2012 №11 на суму 21732,23грн. (вартість виконаних робіт). Виконавцем на суму виконаних робіт виписано податкові накладні. За наслідками виконання договору було складено та підписано Акт приймання-передачі виконаних робіт від 01.10.2012 №8. Факт оплати послуг підтверджується банківськими виписками, наявними в матеріалах справи. Позивач розрахувався за надані послуги у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ТОВ у формі НВО «Електр».

22.03.2012 між позивачем та ТОВ у формі НВО «Електр» було укладено договір №22, відповідно до якого ТОВ у формі НВО «Електр» зобов`язався розробити та передати позивачу проектну документацію «Споруди для забезпечення якісною питною водою населення смт. Комиш-Зоря. Куйбишевського району, Запорізької області», а позивач прийняти та оплатити розроблену документацію. Загальна вартість робіт за договором складає 296052,00грн. За наслідками виконання договору було складено та підписано Акт виконаних робіт №1 від 21.12.2013 та Акт приймання-передачі проектної документації від 01.02.2013. Виконавцем на суму виконаних робіт виписано податкові накладні. На виконання договору ТОВ у формі НВО «Електр» виписало позивачу рахунок №2 від 05.04.2013 на суму 91086,26 грн.(вартість виконаних робіт). За наслідками виконання договору було складено та підписано Акт приймання-передачі виконаних робіт від 01.02.2013 №1. Факт оплати послуг підтверджується банківськими виписками, наявними в матеріалах справи. Позивач розрахувався за надані послуги у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ТОВ у формі НВО «Електр».

27.09.2012 між позивачем та ТОВ «Союз-ДСК» було укладено договір №27/09-2012, відповідно до якого ТОВ «Союз-ДСК» зобов`язався виконати роботи по капітальному ремонту Н/Ст. «Відножино», відповідно до кошторису, а позивач прийняти та оплатити виконану роботу. За наслідками виконання договору було складено та підписано Акт приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2012 року. Факт оплати послуг підтверджується банківськими виписками. Позивач розрахувався за надані послуги у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ТОВ «Союз-ДСК».

28.09.2012 між позивачем та ТОВ «Союз-ДСК» було укладено договір №28/09-12, відповідно до якого ТОВ «Союз-ДСК» зобов`язався поставити позивачу товар на загальну суму 180376,69 грн., згідно рахунку №4089/2 від 28.09.2012 та накладної №4089/2 від 01.10.2012. Умови поставки - самовивіз. Виконавцем на суму 306244,00грн. у тому числі ПДВ у сумі 51040,57грн. виписано податкові накладні. Факт оплати поставки товарів підтверджується банківськими виписками, наявними в матеріалах справи. Позивач розрахувався за товар у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ТОВ «Союз-ДСК».

Крім того, судами встановлено, що позивач мав господарські відносини без укладення договору із ТОВ «Дисконтопторг» на поставку товарів. Продавцем на суму 66183,80грн. у тому числі ПДВ у сумі 11030,63грн. виписано податкову накладну від 27.12.2010 №27126, видаткову накладну від 27.12.2010 №РН-27/12-5 та рахунок фактуру на зазначену суму. На підтвердження факту використання у господарській діяльності придбаних у ТОВ «Дисконтопторг» товарів було надано звіт про витрати основних матеріалів у будівництві за грудень 2012 року. Факт оплати товару підтверджується платіжним дорученням, наявним в матеріалах справи. Позивач розрахувався за товар у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ТОВ «Дисконтопторг».

Позивач мав господарські відносини без укладення договору із ТОВ «Триумф» на поставку товарів. Продавцем на суму 10000,00грн. у тому числі ПДВ у сумі 1666,67грн. виписано податкову накладну від 31.05.2011 №7, видаткову накладну від 31.05.2011 №5 та рахунок фактуру на зазначену суму. На підтвердження факту використання у господарській діяльності придбаних у ТОВ «Триумф» товарів було надано акт списання труб. Факт оплати товару підтверджується платіжним дорученням, наявним в матеріалах справи. Позивач розрахувався за товар у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ТОВ «Триумф».

21.09.2011 між позивачем та ТОВ «Кошторисно-консалтингова група» було укладено договір №01/11468 щодо надання послуг зі встановлення на персональні комп`ютери позивача програмного комплексу АВК-5. За наслідками виконання договору було складено та підписано Акт здачі-прийняття виконаних послуг від 03.10.2011. Виконавцем на суму 3585,60грн. у тому числі ПДВ у сумі 597,60грн. виписано податкову накладну від 03.10.2011 №165 та рахунок на зазначену суму. Факт оплати послуг підтверджується банківською випискою. Позивач розрахувався за надані послуги у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ТОВ «Кошторисно-консалтингова група».

02.08.2011 між позивачем та ТОВ НВП «Е.Л.Т.А.» було укладено договір поставки товару. Виконавцем на суму 119,76грн. у тому числі ПДВ у сумі 19,96грн. виписано податкову накладну від 28.09.2011 №107 та видаткова накладна від 28.09.2011 №2809.04 на зазначену суму. Факт оплати товару підтверджується банківською випискою, наявною в матеріалах справи. Позивач розрахувався за придбаний товар у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ТОВ НВП «Е.Л.Т.А.».

Суди зазначили, що в матеріалах справи наявні платіжні доручення про оплату послуг (товарів) наданих ТОВ «БК Палада», ТОВ «Рвнгоут», ТОВ «Альгіз-СТ», ТОВ «Бергана», ТОВ «Вінкана сервіс», ТОВ «БК «Дагаз». Крім того, з Акту перевірки вбачається, що позивачем надавалися до перевірки первинні документи по взаємовідносинам з ТОВ «БК Палада», ТОВ «Рвнгоут», ТОВ «Альгіз-СТ», ТОВ «Бергана», ТОВ «Вінкана сервіс», ТОВ «БК «Дагаз», які підтверджують факт здійснення господарських операцій.

На думку Верховного Суду України, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Законодавчі положення свідчать на користь висновку про те, що податкові наслідки у вигляді формування податкового кредиту є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі виконання господарської операції.

З викладеного слідує, що керуючись правилами оподаткування при оцінці податкових наслідків операцій позивача з контрагентом суди послалися на подані платником первинні документи.

Верховний Суд зазначає, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись ти чи інші господарські операцій. Однак критерієм зменшення бази оподаткування податку на прибуток є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання доходу. А відтак, на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з оплатою спірних послуг позивач повинен був надати, зокрема, документи, що свідчать про фактичне виконання постачальниками конкретних видів послуг та про результат виконання кожної послуги окремо у вигляді звіту, висновку тощо.

Необхідно враховувати, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

На думку податкового органу позивачем в порушення вимог чинного податкового законодавства укладено удавані правочини з контрагентами, що не спрямовані на настання реальних наслідків ними обумовлених.

При цьому, як встановлено під час розгляду справи судами попередніх інстанцій, в провадженні Комунарського районного суду м.Запоріжжя Запорізької області перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого частиною другою статті 27, частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України (справа № 333/1775/13-к провадження №1-кп/333/232/13). Зазначені особи причетні до діяльності ТОВ «Палладіум люкс», ТОВ «БК Паллада», ТОВ «Рангоут», ТОВ «Вінкана Сервіс», з яких ТОВ «БК «Паллада», ТОВ «Рангоут», ТОВ «Вінкана сервіс», які є контрагентами позивача по операціях, по яких оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням відповідачем нарахована позивачу частина грошових зобов`язань.

Вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя Запорізької області від 29.04.2014 (справа № 333/1775/13-к провадження №1-кп/333/232/13) ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 27, частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України, призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 85000,00грн.. ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 27, частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України. Вирок набрав законної сили 30.05.2014.

Судами констатовано, що вироком встановлено саме факт створення фіктивного підприємства посадовими особами контрагентів позивача, а не факт здійснення ними незаконної діяльності. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2014, яким ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнали винними у вчинення злочину, передбаченого частиною другою статті 27, частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України не може бути прийнятий судом у якості належного доказу у справі.

В обґрунтування висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства відповідач посилається на: акт від 03.09.2012 №838/2211/34830179 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «БК «Палада»; акт від 16.03.2011 №49/23-253/3614070 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Дисконтопторг»; акт від 23.01.2013 №65/22-12/36097712 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Союз-ДСК»; акт від 23.09.2010 №1135/23-2/36320624 про неможливість проведення перевірки контрагента ТОВ «Альгіз-СТ»; акт від 13.05.2011 №170/23-509/36836041 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Бергана»; акт від 19.10.2012 №1760/2221/37835190 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Вінкана Сервіс»; акт від 30.04.2013 №113/22-1109/13605118 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Проком»; акт від 12.03.2013 №857/22.4-07/14102520 про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ у формі НВО «Електр»; акт від 11.06.2012 №118/22-1421/32518416 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ НВП «Е.Л.Т.А.»; акт від 02.02.2012 №193/23-3/34440939 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Агрооіл Групп»; акт від 19.12.2012 №913/22/37443199 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Рангоут», якими встановлено відсутність об`єктів оподаткування при придбані та продажі товарів (послуг), відсутність поставок товарів та укладення угод без мети настання реальних наслідків.

У підсумку, судами попередніх інстанцій відхилено доводи податкового органу щодо відсутності у позивача правових підстав для формування податкового кредиту з огляду на ознаки нікчемності задекларованих господарських операцій, зокрема, пояснення осіб, які значаться посадовими особами контрагентів, наявність вироків за організацію фіктивного підприємництва з метою прикриття незаконної діяльності, відсутність можливості здійснювати господарські операції без матеріально-технічної бази та трудових ресурсів для здійснення операцій.

Верховний Суд зауважує, що необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом не можуть вважатися належними і достатніми, такими, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум податку на додану вартість до податкового кредиту є безпідставними. Отже, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, без належного з`ясування фактичних обставин, у результаті невірного застосування норм матеріального та процесуального права дійшли помилкового висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є обґрунтованими.

Верховний Суд наголошує, що при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Статтею 69 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017) визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою статті 71 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017), яка кореспондується з положеннями частини першої статті 77 КАС України (в редакції, чинній після 15.12.2017) унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Зважаючи на правове регулювання правовідносин та встановлені судами обставини, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку, що позивачем доведено наявність підстав, з якими норми податкового законодавства пов`язують можливість правомірного формування сум податкових вигод. Відповідно, при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень контролюючий орган діяв правомірно, у межах наданих йому повноважень. Таким чином, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, висловленого, зокрема, в постанові від 01.12.2015 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пеппермінт» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах згідно з підпунктом 8 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, статус фіктивного (нелегального) підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а відтак господарські операції такого підприємства не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Також, у постанові від 26.01.2016 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інбуд-ХХІ» до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м.Києві Верховний Суд України встановив, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції, набрав законної сили вирок, яким встановлено факт господарської діяльності ТОВ «РІП». І ця обставина не може залишитися неврахованою судами, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум податку на додану вартість до податкового кредиту є безпідставними. Отже, суд першої інстанції, з рішенням якого погодились апеляційний і касаційний суди, без належного з`ясування фактичних обставин справи передчасно дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є обґрунтованими.

При оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Суд касаційної інстанції наголошує, що платник, який претендує на підтвердження обґрунтованості заявленої ним податкової вигоди первинними документами, повинен пересвідчитися у достовірності наведених у цих документах відомостей, в інакшому випадку такий платник несе ризик у сфері податкових правовідносин. Платник податку повинен враховувати обставини щодо прояву розумної обережності при укладенні договорів з постачальниками. Адже за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб`єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність, ризики невиконання зобов`язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.

З урахуванням викладеного, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту за здійсненими КП "Облводоканал" господарськими операціями не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно приписів частини першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Правилами статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Пунктом 3 частини першої статті 349 КАС України унормовано, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до частин першої, третьої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01.10.2014 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.07.2015 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду