Справа № 127/22306/19
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/22306/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайленко А.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

02 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2019 року (повний текст якого складено у м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області Пасічника Ярослава Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАВ № 1408406 від 09.08.2019 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

у серпні 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області Пасічника Ярослава Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАВ № 1408406 від 09.08.2019 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вказана постанова винесена незаконно, упереджено, з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, не враховано свідчення ОСОБА_1 щодо ситуації, яка склалася, що призвело до незаконного притягнення останнього до відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи. Так, апелянт вказує на те, що рухаючись вранці 09.08.2019, коли його транспортний засіб було зупинено, він рухався у крайній лівій смузі, в той час як у крайній правій рухались великогабаритні транспортні засоби, які стали причиною того, що знак 5.45 "Початок населеного пункту" залишився ним непоміченим. Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що даний знак встановлено з порушенням вимог ДСТУ 4100.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час, та місце апеляційного розгляду справи, повноважних представників в судове засідання не направили.

З огляду на викладене, протокольною ухвалою колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що постановою серії ЕАВ № 1408406 від 09.08.2019 року у справі про адміністративне правопорушення до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення за ч.3 ст. 122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, 09 серпня 2019 року об 10 годині 15 хвилин ОСОБА_1 на а/д М-21, 283 км, м. Калинівка Вінницької області, керуючи т/з БМВ Х3, д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 12.4 ПДР України, рухався зі швидкістю 109 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху транспортних засобів в населеному пункту на 59 км/год. Швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TruCAM LTI 20/20 № ТС000726.

Не погоджуючись із даною постановою, позивач звернувся до суду з вимогою про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи наявний відеозапис здійснений сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 № 726, на якому зафіксовано, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 109 км/год і зазначений доказ підтверджує правомірність винесення оскаржуваної постанови.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Положеннями ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

В пункті 1.3 ПДР зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 12.4 ПДР , у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

За приписами ч. 3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ст. 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ст. 252 КУпАП визначено, що посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Даючи правову оцінку доводам апелянта щодо протиправності винесення оскаржуваної постанови, колегія суддів враховує наступне.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем до відзиву на позовну заяву додано фото та DVD диск із записами приладу TruCAMLTI 20/20 (серійний номерТС000726) (а.с. 30, 41).

На фото та відеозаписі зафіксовано, як автомобіль БМВ Х3, д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував позивача, 09 серпня 2019 року о 10:15 проїжджав автомобільною дорогою М-21 283 км зі швидкістю 109 км/год, при цьому дозволена максимальна швидкість 50 км/год. Таким чином, перевищення швидкості становить 59 км/год.

Слід також вказати і на те, що відповідачем вірно кваліфіковано допущене позивачем перевищення швидкості за ч. 3 ст. 122 КУпАП, оскільки з урахуванням допустимої похибки приладу TruCamLTI 20/20 позивачем перевищено допустиму швидкість у населеному пункті на понад 50 км/год.

При цьому, доказів, які б спростовували факт відсутності такого порушення позивачем не надано та не наведено. Крім того, з досліджених судом апеляційної інстанції матеріалів відеофіксації з камер нагрудного реєстратора видно, що позивачу роз`яснювались його права та обов`язки як особи, що притягається до адміністративної відповідальності та повідомлено про допущене правопорушення.

Таким чином, оскаржувана постанова винесена за наявності достатніх для цього підстав і адміністративне стягнення на позивача накладено в межах санкції частини 3 ст. 122 КУпАП.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24 квітня 2019 року по справі №127/12081/17, відповідно до якої неналежна організація дорожнього руху не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки на підтвердження своїх доводів про встановлення знаку 5.45 "Початок населеного пункту" лише на узбіччі праворуч, в той час як він рухався у крайній лівій смузі не підтверджуються жодним доказом у справі, а відтак не приймаються судом до уваги.

Більше того, наданий позивачем відеозапис з відеореєстратора його автомобіля не може бути визнано належним доказом, в розумінні ст. 73 КАС України, оскільки відповідно до вказаної норми належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Натомість, в позовній заяві ОСОБА_1 сам вказав на ту обставину, що наданий ним відеозапис починається після 13 год. 00 хв., в той час як правопорушення відбулося близько 10 год. 15 хв., тобто на ньому відсутнє фіксування обставин, які стосуються предмету доказування.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не допустив порушення норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому вимоги апеляційної скарги не можуть бути задоволені.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили у порядку ст.ст. 272, 325 КАС України та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не може бути оскаржена.

Постанова суду складена в повному обсязі 02 жовтня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.