Справа № 1.380.2019.001991
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7578/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року (прийняте у м. Львові суддею Коморним О.І.; складене у повному обсязі 24.06.2019) в адміністративній справі № 1.380.2019.001991 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила:

- визнати протиправною дією службових осіб Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області), які виражені в безпідставності та незаконності нарахування боргу з єдиного соціального внеску (далі - ЄСВ);

- визнати протиправною бездіяльність службових осіб ГУ ДФС у Львівській області, які виражені в неповідомленні позивача у визначені законом строки про нарахування боргу з ЄСВ;

- визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ДФС у Львівській області, а саме вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5509-53 від 07.11.2018, як таке, що прийняте у зв`язку з протиправними дією та бездіяльністю, а відтак, не відповідає вимогам чинного законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ГУ ДФС у Львівській області прийняло вимогу № Ф-5509-53 від 07.11.2018 про сплату недоїмку з ЄСВ в сумі 15819,54 грн, проте ця вимога не відповідає вимогам законодавства та складена з грубими порушеннями вимог нормативно-правових актів, що регулюють облік, нарахування та сплату ЄСВ. З часу впровадження зобов`язання сплати ЄСВ з її доходу у виді заробітної плати (лікар Радехівської центральної районної лікарні) роботодавець нараховував та перераховував в дохід держави ЄСВ. Крім того, доходи впродовж 2011 - 2018 років відсутні (окрім соціальної допомоги при народженні дитини). Тому вона не зобов`язана сплачувати ЄСВ за інші доходи, яких не було, оскільки подвійне оподаткування в Україні заборонене.

Також, впродовж 2010 - 2018 років (станом на 07.12.2018 - на час надходження вимоги) жодного разу відповідач не повідомив про наявність будь-якого податкового боргу (в т.ч. зі сплати ЄСВ), хоча зобов`язаний повідомляти щомісяця з моменту наявності боргу. Підприємницькою діяльністю вона фактично не займалась, натомість єдиним її доходом була заробітна плата як лікаря Радехівської ЦРЛ, з якої стягувався ЄСВ. Вказує, що акт перевірки не складався та не вручався, чим порушено права на заперечення такого акта. Вимога датована 07.11.2018, а вручена через поштовий зв`язок 07.12.2018, тобто з порушенням 3-денного строку, що також є порушенням п. 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом МФУ від 20.04.2015 № 449. Таким чином, дії відповідача щодо винесення оскаржуваної вимоги є протиправними, а вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5509-53 від 07.11.2018 підлягає скасуванню.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржила ОСОБА_1 , яка вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, не відповідає фактичним обставинам справи та винесене з невірним застосуванням норм матеріального права. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вона, як застрахована особа, не зобов`язана сплачувати консолідований страховий платіж у виді ЄСВ за один і той самий календарний період двічі, принаймні відповідач це не спростував та не довів інше. Не може бути правомірним та визнаватись законним факт очевидного порушення вимог чинного законодавства з боку працівників податкового органу, яке полягає у тривалому нескеруванні вимог із недоїмки; також, не може визнаватись вимога із недоїмки податкового органу законною, якщо її прийняттю передували очевидні та грубі порушення вимог чинного законодавства.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Відзив обґрунтовано тим, що ФОП ОСОБА_1 перебувала на обліку в органах доходів і зборів як фізична особа - підприємець (дата державної реєстрації 30.09.2010, номер державної реєстрації 0001959, номер виписки з ЄДР 839635) до 10.04.2019, тому на дату формування вимоги не перебувала в стані припинення підприємницької діяльності; рішення про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 було прийнято 11.12.2018. Згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість із єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 станом на 07.11.2018 становила 15 819,54 грн, що є нарахуванням за 2017 та три квартали 2018 року; на підставі цих даних ГУ ДФС у Львівській області відповідно до вимог чинного законодавства сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 № Ф-5509-53, яку надіслано на юридичну адресу ФОП ОСОБА_1 . Тому контролюючий орган правомірно сформував оскаржувану податкову вимогу від 09.11.2018 № Ф-614-56.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не здійснювалося.

За приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Абзацом сьомим частини першої статті 5 № 2464-VI передбачено, що зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб-підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством пе-ревірок платників та проведення остаточного розрахунку.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебувала на обліку в органах доходів і зборів як фізична особа-підприємець (далі - ФОП) з дати державної реєстрації 30.09.2010, номер державної реєстрації 0001959.

Рішення про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 прийнято 11.12.2018, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 39 - 40).

Суд вважає безпідставними покликання позивача на те, що її підприємницька діяльність була припинена ще в 2010 році і з того часу вона жодного дня її не здійснювала, з огляду на таке.

Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Отже, не здійснення ж фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності та не отримання прибутку не свідчить про її припинення.

Позивач не надала до суду жодних доказів, що б свідчили про припинення її підприємницької діяльності як фізичної особи-підприємця в 2010 році.

ГУ ДФС у Львівській області 07.11.2018 сформовано вимогу № Ф-5509-53 зі сплати боргу (недоїмки) з ЄСВ в сумі 15 819,54 грн (а.с. 16).

За результатами адміністративного оскарження вказану вимогу залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаною вимогою, позивач оскаржила її до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що позивач у період з 30.09.2010 по 11.12.2018 була зареєстрована як ФОП, тому зобов`язана була сплачувати ЄСВ. Згідно інтегрованої картки платника податків за позивачем рахується заборгованість у сумі 15 819 грн 54 коп.

Оскаржувана вимога сформована відповідно до вимог Закону на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. Таким чином, не сплата в добровільному порядку позивачем ЄСВ свідчить про порушення нею вимог законодавства.

Суд звернув увагу на те, що чинним законодавством не визначено обов`язку відповідача завчасно повідомляти платників про наявність боргу інакше, як шляхом надіслання вимоги про сплату боргу, отже протиправність у діях відповідача відсутня.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон).

Відповідно до пунктів 2, 6 частини першої статті 1 Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 4 Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктами 1, 2, 4 частини другої статті 6 Закону визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За приписами пунктів 2, 3 частини першої статті 7 Закону, яка визначає базу нарахування єдиного внеску, єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску визначає стаття 9 Закону.

Відповідно до частин другої - четвертої, восьмої, дванадцятої цієї статті обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 25 Закону орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953 (далі - Інструкція).

Пунктами 2 - 4 розділу VI Інструкції визначено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки).

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Як встановлено судом, у період, за який відповідачем було сформовано спірну вимогу (І - IV квартали 2017 року та І - ІІІ квартали 2018 року), позивач мала статус ФОП, перебувала на податковому обліку, про що уже було вказано вище (була знята з обліку лише 10 квітня 2019 року, у зв`язку з державною реєстрацією припинення підприємницької діяльності ФОП за власним рішенням) і відповідно до зазначених вище норм у вказаний період була платником єдиного внеску та зобов`язана була сплачувати такий внесок незалежно від того, чи здійснювала вона фактично підприємницьку діяльність та чи отримувала вона внаслідок такої діяльності доходи.

Проте, всупереч цим нормам вона не нарахувала та не сплатила у встановлений строк єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску: за І - IV квартали 2017 року - по 2112,00 грн та за І - ІІІ квартали 2018 року - по 2457,18 грн, внаслідок чого у неї станом на 31.10.2018 утворилася недоїмка зі сплати цього внеску в сумі 15 819,54 грн; доказів сплати єдиного внеску за вказаний період позивач не надала.

Вказане стало підставою для формування податковим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07 листопада 2018 року за № Ф-5509-53.

Вимога правомірно була сформована на підставі облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів, що відповідає вимогам Інструкції.

Разом з тим, покликання позивача на те, що формуванню та направленню платнику вимоги має передувати перевірка та складення акта за її результатами, є недоречними та суперечать вимогам Інструкції.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постанові від 13 листопада 2018 року у справі № 813/4686/16.

Відтак, оскаржувана вимога прийнята податковим органом за наявності для цього підстав, у межах своїх повноважень та у законний спосіб, тому підстави для визнання цієї вимоги протиправною та її скасування відсутні.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та розглянув справу відповідно до заявлених позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року в адміністративній справі № 1.380.2019.001991 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
О. М. Довгополов
Постанова складена у повному обсязі 27 вересня 2019 року.