Справа № 820/2763/15
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 вересня 2019 року

Київ

справа №820/2763/15

адміністративне провадження №К/9901/5776/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2015 (головуючий суддя - Подобайло З.Г., судді: Григоров А.М., Тацій Л.В.) у справі № 820/2763/15 за позовом Ізюмської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області до Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна, -

встановив:

Ізюмська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Харківській області звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства, в якому просила суд надати дозвіл на погашення суми податкового боргу за рахунок продажу майна платника податків, що перебуває в податковій заставі. Кошти від продажу майна платника податків, що перебуває в податковій заставі загальною сумою 115790,00 грн. перерахувати до Загального фонду Державного бюджету на розрахунковий рахунок №0012, отримувач - Ізюмське УДКСУ Харківської області, код отримувача - 37283992, банк отримувача - ГУДКСУ в Харківській області, МФО - 851011, код платежу 14010100.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2015 в позові відмовлено.

При прийнятті цієї постанови суд першої інстанції виходив з того, що надані до матеріалів справи податкові вимоги № 1/47 від 16.10.2001 та № 2/107 від 21.11.2001 не стосуються спірної суми податкового боргу, оскільки позивач просить надати дозвіл на погашення податкового боргу відповідача, що виник на підставі декларації № від 20.02.2015, а податкові вимоги, надані на підтвердження існування боргу, прийняті у 2001 році, тому щодо податкового боргу, який рахувався у відповідача за декларацією № від 20.02.2015, повинна була прийнята та надіслана платнику податків нова податкова вимога. Отже, податковим органом до суду не надано доказів здійснення встановлених Податковим кодексом України заходів погашення податкового боргу.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2015 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходив з того, що з моменту надіслання податкових вимог № 1/47 від 16.10.2001 та № 2/107 від 21.11.2001 податковий борг відповідача не переривався. Податковий Кодекс України не містить норми про необхідність повторного відправлення платнику податків податкової вимоги у разі збільшення податкового боргу, а тому Ізюмська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Харківській області не мала повноважень та не повинна була повторно надсилати податкову вимогу у разі збільшення податкового боргу. Також суд дійшов висновку, що відповідно до норм Податкового Кодексу України, які регулюють спірні правовідносини, достатньою умовою для звернення до суду, за яких можливе надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, є наявність у платника податкового боргу та відсутність на розрахункових рахунках такого платника грошових коштів, достатніх для погашення цього боргу.

Не погодившись з висновками суду апеляційної інстанції, Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство оскаржило його у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2015 та залишити в силі постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2015.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що податкові вимоги № 1/47 від 16.10.2001 та № 2/107 від 21.11.2001 не стосуються податкового боргу відповідача, який виник пізніше, оскільки вони були виставлені на підставі Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який втратив чинність з 01.01.2011, а тому не може регулювати питання погашення податкового боргу платника податку, що виник після вказаної дати. Таким чином, Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство вважає, що податковим органом не надано до суду доказів здійснення встановлених Податковим кодексом України заходів, які дають податковому органу право на стягнення коштів за рахунок майна підприємства.

Позивач не скористався своїм правом та не надав відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду даної касаційної скарги.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство зареєстровано в якості юридичної особи (місцезнаходження: 64300, Харківська обл., м. Ізюм, вул. Калініна, буд. 11, код 24673063), що підтверджується Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та перебуває на податковому обліку у Ізюмській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області.

Ізюмським комунальним виробничим водопровідно-каналізаційним підприємством було подано до Ізюмської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області податкову декларацію з податку на додану вартість № від 20.02.2015 (термін сплати 02.03.2015), в якій підприємством самостійно визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 115790,00 грн.

Відповідачем суму самостійно визначеного податкового зобов`язання з податку на додану вартість в повному обсязі у встановлені законодавством строки сплачено не було. На час розгляду справи судами попередніх інстанцій податковий борг відповідача з зазначеного податку за вказаною податковою декларацією складав 115790,00 грн.

На підтвердження вжиття заходів щодо погашення відповідачем узгодженої суми вказаного податкового боргу позивачем до матеріалів справи надано першу податкову вимогу № 1/47 від 16.10.2001 та другу податкову вимогу № 2/107 від 21.11.2001, які були направлені Ізюмському комунальному виробничому водопровідно-каналізаційному підприємству поштою та отримані відповідачем 25.10.2001 та 27.11.2001 відповідно, що підтверджується копіями повідомлень про вручення поштового відправлення.

За правилами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Податковим боргом вважається сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 вказаної статті).

Отже, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.

Як встановлено судами, у зв`язку з непогашенням відповідачем суми податкового зобов`язання протягом граничного строку її сплати, позивачем направлено відповідачу податкові вимоги № 1/47 від 16.10.2001 та № 2/107 від 21.11.2001, які отримані особисто головним бухгалтером підприємства.

За правилами пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України порядок надіслання платникові податків податкової вимоги є тотожним порядку надіслання податкового повідомлення-рішення.

У той же час відповідно до пункту 59.5 цієї ж статті у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

В силу вимог підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкова вимога вважається відкликаною, якщо, зокрема, сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Відтак надіслана платнику податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії. При цьому податковим законодавством не передбачено необхідності повторного відправлення платнику податків податкової вимоги у разі збільшення податкового боргу. Податковий кодекс України не містить також і приписів, які б дозволяли дійти висновку про недійсність податкових вимог, надісланих до моменту набрання цим Кодексом чинності в порядку пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Лише у разі, якщо платником податків податковий борг був погашений повністю (у певний період взагалі не існував), а через деякий час виник знову, контролюючий орган зобов`язаний направити (вручити) йому нову податкову вимогу на суму такого нового узгодженого грошового зобов`язання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з моменту вручення вказаних податкових вимог податковий борг відповідача не переривався, що підтверджується довідкою Ізюмської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області від 16.03.2015 № 1071/10/20-14-15, яка міститься в матеріалах справи та не спростовано відповідачем.

За таких обставин, є вірним висновок суду апеляційної інстанції про відсутність необхідності прийняття та надіслання платнику податків нової податкової вимоги.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що Ізюмська ОДПІ Головного управління Міндоходів у Харківській області направляла до установ банків інкасові доручення від 02.03.2015, які повернуто до податкового органу з відміткою про відсутність коштів на рахунку Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства.

20.05.2011 податковим органом складено акт опису майна. На підставі цього до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено запис про вилучення з об`єкту обтяжень майно платника податків згідно акту опису від 20.05.2011.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №31496488 від 23.05.2011 на майно позивача зареєстровано податкову заставу згідно акту опису від 20.05.2011 №1/24673063.

Начальником Ізюмської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області 28.01.2015 було сформовано подання №86/9/20-14-25 на адресу Ізюмської міської ради, в якому позивач просив виділити кошти місцевого бюджету на сплату податкового боргу Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства.

Згідно з пунктом 87.2 статті 87 Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

У відповідності до приписів пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до пункту 95.3 вказаної статті, контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Орган державної податкової служби звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття органом державної податкової служби рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення органу державної податкової служби підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою органу державної податкової служби. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом державної податкової служби.

Системний аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку про те, що достатньою умовою для звернення до суду, за якою можливе надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, є відсутність на розрахункових рахунках такого платника грошових коштів.

З огляду на викладене, а також враховуючи ту обставину, що вжиті позивачем заходи щодо погашення податкового боргу відповідача позитивних результатів не дали, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність надання дозволу на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна платника, що перебуває у податковій заставі.

За правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Судом апеляційної інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Касаційну скаргу Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2015 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна ,

Судді Верховного Суду