Справа № 420/5655/19
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5655/19
УХВАЛА

02 жовтня 2019 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Соколенко О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Кушнерової Римми Вячеславівни, комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення запису про право власності, -

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Кушнерової Римми Вячеславівни, комунального підприємства «Агенція державної реєстрації», в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям закритого розділу) №46386854 від 09.04.2019 р. 18:44:15, та записів про проведену державну реєстрацію прав на нерухоме майно, індексний номер: №46386861 від 09.04.2019 р. 18:43:50, державного реєстратора прав на нерухоме майно Кушнерової Римми Вячеславівни, Комунальне підприємство «Агенція державної реєстрації», Одеська область, а саме: машиномісце НОМЕР_1, загальною площею 15 м. кв., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 27720404 від 31.08.2018 14:16:15;

- поновити запис про право власності на машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 15 м. кв., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності:27720404 від 31.08.2018 14:16:15.

Відповідно до ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.171 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , суд вважає, що існують підстави для відмови у відкритті провадження у даній адміністративній справі, виходячи з наступного.

В позовній заяві зазначено, що 18.09.2017 року між позивачем та житлово-будівельним кооперативом «Набережний квартал - Крижанівка» укладений договір купівлі-продажу майнових прав на машиномісце № НОМЕР_1 , та 31.08.2018 року за позивачем було зареєстровано право власності на машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 15 м. кв., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності:27720404.

Як стверджує позивач, 07.06.2019 року їй стало відомо, що право власності на вищевказане машиномісце та записи про проведену державну реєстрацію прав на нерухоме майно скасовані на підставі рішення державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнерової Римми Вячеславівни від 09.04.2019 року.

Відповідно до інформаційної довідки №16974680 від 07.06.2019 року, державним реєстратором комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнеровою Риммою Вячеславівною 09.04.2019 року внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо скасування права власності та об`єкта нерухомого майна, а саме: машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 15 м. кв., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення державного реєстратора №46386854 прийнято на підставі листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області №1015-05/1-10377 від 22.10.2018, декларації про готовність об`єкта до експлуатації Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області №ОД51 від 22.10.2018.

При цьому, як зазначено в позовній заяві, із заявою про скасування об`єкта нерухомого майна та права власності звернувся ОСОБА_2 , що діє на підставі довіреності від 30.08.2018 р., виданою товариством з обмеженою відповідальністю «Будмарин».

На думку позивача, державний реєстратор комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнерова Римма Вячеславівна прийняла рішення щодо скасування об`єкта нерухомого майна та прав власності на нього без відповідних правових підстав для прийняття такого рішення та з порушенням Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127.

Позивач у позові зазначає, що вказаним спірним рішенням державного реєстратора скасовано не лише право власності позивача, а й сам об`єкт нерухомості.

При цьому, позивач вважає, що у цій справі спір не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

В свою чергу пунктом 2 частини 1 цієї ж статті визначено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Публічно-правові відносини можна визначити як врегульовані правом суспільні відносини, що складаються в процесі здійснення державою, її органами та посадовими особами, іншими суб`єктами владних повноважень. Публічне право є певним чином функціонально-структурною підсистемою права, яка виражає державні, міждержавні і суспільні відносини. До предмета правового регулювання публічним правом належать такі об`єкти: побудова і функціонування держави та її інститутів; інститути громадянського суспільства; механізм і рівні самоврядування; засади правової системи, правотворчості і правозастосування; принципи, норми та інститути міждержавних відносин і міжнародних організацій.

У пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов`язаних із соціальними виплатами" від 9 вересня 2010 року N 19-рп/2010 475 зазначається, що головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура.

Суд зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

У постанові Верховного суду України від 14.12.2016 року у справі №6-2554цс16 суд вказав, що аналіз статті 15 ЦПК України та статті 17 КАС України (в редакції, які діяли до 15.12.2017 року) дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин, із яких виник спір.

Отже, загальними критеріями для того, щоб визначити за спірними правовідносинами адміністративну юрисдикцію, є суб`єктний склад сторін (однією із сторін повинен бути суб`єкт владних повноважень) та предмет спору відповідно до природи спірних правовідносин (наявність публічно-правових відносин між сторонами під час виконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій на основі законодавства, тобто при реалізації цим суб`єктом своїх владних функцій та повноважень, визначених законодавством). Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Суд зазначає, що предметом позову в даній справі є прийняте державним реєстратором комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнеровою Риммою Вячеславівною рішення №46386861 від 09.04.2019 року про скасування права власності та об`єкту нерухомого майна, а саме: машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 15 м. кв., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , - право власності на який було зареєстроване за позивачем 31.08.2018 року.

При цьому, як вбачається з матеріалів позовної заяви, та як вказує сама позивач, вона не зверталася із відповідною заявою про вчинення реєстраційних дій щодо скасування права власності зазначеного вище об`єкта нерухомості. Позивач зазначає, що іншим учасником правочину, згідно якого нею придбано машиномісце, був ЖБК «Набережний квартал - Крижанівка».

Отже, в даній справі спір виник з приводу скасування державної реєстрації прав (права власності позивача на об`єкт нерухомого майна) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у якому позивач не є особою, яка була заявником щодо вчинення відповідних реєстраційних дій.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для відкриття провадження у даній справі, суд, відповідно до ч.5, ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та ч.5 ст.242 КАС України, враховує наступні висновки Великої Палати Верховного суду про застосування норм права, викладені у постанові від 23.01.2019 року по справі №911/1681/18, а саме: «…41. Спір про скасування рішення та/чи запису про державну реєстрацію прав чи обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у якому позивачем є особа, яка не була заявником щодо вчинення відповідних реєстраційних дій, а відповідачем - державний реєстратор, що вчинив відповідні дії за заявою іншої особи, є приватноправовим.

42. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення та/чи запису про проведену державну реєстрацію права має бути особа, право якої зареєстровано, а тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.».

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.11.2018 року по справі №490/5986/17-ц дійшла наступних висновків: «…при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження. Якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви у контексті статті 24 Закону № 1952-IV, і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Якщо позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором і іншою, відмінною від позивача, особою, вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися у порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб`єктного складу сторін, та є за своєю природою приватноправовим спором».

Відповідно до положень ч.5 та ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Суд зазначає, що прийняття державним реєстратором комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнеровою Риммою Вячеславівною спірного рішення №46386854 від 09.04.2019 року про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень здійснено на підставі заяви іншої особи, а не позивача, а позивач в даній справі не оскаржує жодні дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви або заяв.

Враховуючи наведені висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, та зважаючи на предмет спору, виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства України, суд зазначає, що правовідносини, що склалися між сторонами в даній справі не можуть бути предметом спору у адміністративному процесі, оскільки в даному випадку наявний приватноправовий спір, порядок вирішення якого визначений положеннями ЦПК України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У п. 24 рішення в справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (право на повноважний суд), ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Підсумовуючи наведене й беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні ч.1 ст. 6 Конвенції.

Таким чином, зважаючи на викладене, Одеський окружний адміністративний суд не є судом, який "встановлений законом" при розгляді даної адміністративної справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки спір між сторонами за своєю правовою природою не пов`язаний із здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, тобто, не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства відповідно до вимог ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у даній адміністративній справі.

Одночасно суд роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.2,4, п.1 ч.1 ст.170, ст.ст.256, 294 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Кушнерової Римми Вячеславівни, комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення запису про право власності.

Суд роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Ухвала набирає законної сили у строки, визначені ст.256 КАС України.

Суддя О.М. Соколенко