Справа № 320/403/19
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/403/19 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко" до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги

В С Т А Н О В И В :

24.01.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніко" (надалі - ТОВ "Ніко") звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2018 №Ю-35917-17.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вимога є протиправною, оскільки прийнята внаслідок протиправних дій контролюючого органу щодо невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, та в наслідок цих дій у ТОВ "Ніко" утворилась штучна заборгованість зі сплати єдиного внеску.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 р. позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Суд першої інстанції приймаючі рішення у справі зазначив, що відповідачем своєчасно не було приведено у відповідність із судовими рішеннями у справі №810/1603/15 відомості інформаційної системи органу доходів стосовно нарахування та сплати позивачем сум збору з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що призвело до викривлення відомостей щодо дійсного стану розрахунків позивача із бюджетом починаючи з жовтня 2014 року.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 р. як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що за обліковими даними з інформаційної системи органу доходів і зборів платника загальна сума заборгованості, станом на 31.10.2018, становила 1979240,76 грн. На підставі цих даних ГУ ДФС у Київській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2018 № Ю-35917-17, відповідно до вимог чинного законодавства.

Щодо посилання позивача на невиконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 07.10.2015 № 810/1603/150 , якою зобов`язано скасувати вимогу від 10.12.2014 № Ю-35917-17 та списати заборгованість з ЄСВ по ТОВ «Ніко», ГУ ДФС у Київській області зазначило, що 15.02.2019 було списано заборгованість з ЄСВ відповідно до судового рішення від 07.10.2015. Однак недоїмка з ЄСВ станом на 25.02.2019 у повному обсязі не погашена та становить 3 623 626,34 грн., а відтак оскаржувана вимога не є відкликаною.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримано висновки суду першої інстанції.

Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніко" () зареєстроване як юридична особа 18.08.1994 та знаходиться на податковому обліку в Вишгородській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області як платник податків.

Головним управлінням ДФС у Київській області було сформовано ТОВ "Ніко" вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-35917-17 від 06 листопада 2018 року, якою контролюючий орган зобов`язав позивача погасити наявну у нього недоїмку з єдиного соціального внеску, розмір якої відповідно до інформаційних систем контролюючого органу становить 1 979 240,76 грн.

Дану вимогу позивачем було оскаржено до Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду скарги ДФС України прийняло рішення від 11.01.2019 року №1411/6/99-99-11-05-02-25, яким скаргу залишено без розгляду з тих підстав, що :

- за обліковими інформаційної системи органу доходів і зборів станом на 31.10.2018 року сума боргу становить 1 979 240 грн. 76 коп.;

- ГУ ДФС у Київський області станом на 31.10.2018 року сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2018 року №Ю-35917-17 в розмірі 1 979 240 грн. 76 коп.;

- Вишгородською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області не отримано роз`яснення способу та порядку виконання судового рішення від 07.10.2015 року у справі №810/1603/15.

Також в даному рішенні було зазначено, що борг (недоїмка) зі сплати по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування виник через застосування контролюючим органом приписів ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI, в частині зарахування платежів в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Тобто, сама спірна вимога прийнята виключно на підставі вимог ст. 25 Закону №2464 та даних і інформаційної системи органу доходів і зборів. Відтак, на думку ДФС України, підстави для скасування спірної вимоги відсутні.

Також судом встановлено, що сума боргу (недоїмки) зі сплати по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 1 979 240,76 грн., (оскаржувана вимога від 06.11.2018 року №Ю-35917-17) за твердженням відповідача відноситься до наступних періодів : грудень 2016 року, січень - грудень 2017 року січень -червень 2018 року.

Проте, як слідує із інтегрованої карти платника у вищевказаних періодах позивач в повному обсязі перераховував платежі до бюджету поточними нарахуваннями. Однак ці платежі спрямовувались відповідачем на погашення боргу (недоїмки, яка виникла в грудні 2014 року. Наведена обставини підтверджується та не оспорюється відповідачем у листі від 13.06.2018 року №10915/10/10-36-17-00-13.

Так, відповідач застосовував приписи ст. 25 Закону № 2464 в частині зарахування платежів в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Проте, в 2014 році контролюючим органом прийнято вимогу №Ю-35917-17 від 10.12.2014 року про донарахування суми грошового зобов`язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 959 105,66 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 07.10.2015 у справі №810/1603/15 адміністративний позов ТОВ "Ніко" до Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено: визнано протиправною та скасовано вимогу Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 10.12.2014 №Ю-35917-17; зобов`язано Ірпінську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області виключити з картки особового рахунку ТОВ "Ніко" суму збору з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 23.10.2014 по 30.11.2014 у розмірі 1377398,33 грн.; зобов`язано Ірпінську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області визнати суму боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 1377398,33 грн. безнадійною та списати її в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання податкового боргу.

З інтегрованої карти платника слідує, що списання суми боргу в розмірі 1377398,33 грн. відповідно до постанови Київського окружного адміністративного суду від 07.10.2015 у справі №810/1603/15 відбулось лише 15.02.2019., у зв`язку з чим контролюючим органом своєчасно не було приведено у відповідність із судовими рішеннями у справі №810/1603/15 відомості інформаційної системи органу доходів стосовно нарахування та сплати позивачем сум збору з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що призвело до викривлення відомостей щодо дійсного стану розрахунків позивача із бюджетом починаючи з жовтня 2014 року.

Вищенаведені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 4 Закону № 2464-VI визначено перелік платників єдиного внеску, відповідно до пункту 1 частини першої якої платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

За приписами частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, окрім іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною сьомою статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Частиною восьмою цієї статті визначено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язок зі сплати єдиного внеску покладений на роботодавця, який зобов`язаний сплатити його не пізніше 20 числа наступного місяця. При цьому, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Зі змісту пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI вбачається, що недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VI передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Крім того, відповідно до частини десятої статті 25 Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

З матеріалів справи вбачається, що у спірних правовідносинах має місце своєчасне не приведення у відповідність із судовими рішеннями у справі №810/1603/15 відомостей інформаційної системи органу доходів стосовно нарахування та сплати позивачем сум збору з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що призвело до викривлення відомостей щодо дійсного стану розрахунків позивача із бюджетом починаючи з жовтня 2014 року.

Зокрема, відповідач виключив суму боргу з єдиного внеску в розмірі 1 377 398, 33 грн. з картки особового рахунку не за період з 23.10.2014 року по 30.11.2014 року, а в поточному періоді.

Відповідач зазначає, що станом на 25.02.2019 року після списання сума боргу Позивача з єдиного внеску складала 3 623 626,34 грн., проте не зазначає про структуру боргу з єдиного внеску в розмірі 3 623 626,34 грн., що обліковувалась в даних системи органу доходів і зборів станом на 25.02.2019 року.

Колегією суддів встановлено, що фактично сума боргу в розмірі 3 623 626,34 грн. складається із сум штрафних і фінансових санкцій, які нараховувались відповідачем при застосовуванні ним приписів ст. 25 Закону № 2464 в частині зарахування платежів в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення за період з 23.10.2014 року по теперішній час.

Отже, нарахування пені та штрафних санкцій протягом цього часу відбувалось через невиконання Відповідачем вимог рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.10.2015 у справі №810/1603/15, що призвело до виникнення та накопичення боргу, що підтверджується розрахунком сум штрафних санкцій та пені. При належному виконанні рішення суду у справі №810/1603/15 вищевказана сума боргу у вигляді пені та штрафних санкцій мала б бути автоматично скасована.

З огляду на вищевказані обставини, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність у позивача заборгованості щодо сплати єдиного внеску, а тому, відповідно, й підстав у відповідача для застосування фінансових санкцій та нарахування пені не було.

При ухвалені постанови колегія суддів враховувала висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12 квітня 2019 року у справа №822/1464/16.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Тому колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого ним рішення, суду не надано належних та допустимих доказів.

Всі інші доводи апелянта також не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Повний текст виготовлено 30.09.2019.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 р. - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко" до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель