Справа № 160/5421/19
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2019 року Справа № 160/5421/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, -
12 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області взяти на облік ОСОБА_1 , як пенсіонера, перевести виплати пенсії з управління Пенсійного фонду України за попереднім місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, витребувати пенсійну справу.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що до серпня 1996 р. він проживав у Ватутінському районі (з 2001 р. Деснянський район ) АДРЕСА_1 , отримував пенсію по інвалідності II групи, надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв`язку з чим виплату пенсії йому було припинено.
15.05.2019 р. представник за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою ОСОБА_1 від 31 січня 2019 р. про переведення виплати пенсії з управління Пенсійного фонду України за попереднім місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Кам`янський відділ обслуговування громадян), витребувати пенсійну справу, взяти на облік як пенсіонера.
Листом № 3850/А-09 від 23.05.2019 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило ОСОБА_1 в переведенні виплати пенсії, витребуванні пенсійної справи та взятті на облік у зв`язку з тим, що відповідно п. 1.5 Порядку № 22-1 заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання. Пунктом 2.9 Порядку передбачено, що особа, яка звертається за пенсією, повинна пред`явити паспорт. Пунктом 2.22 передбачено, що за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання, у тому числі органів місцевого самоврядування. Тобто, у наданому пакеті документів відсутні документи, що засвідчують особу та місце її проживання (реєстрації) у м. Кам`янське.
Однак позивач вважає протиправними бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в переведенні виплати пенсії, витребуванні пенсійної справи та взятті на облік ОСОБА_1 , виходячи з того, що згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , позивачу пенсія призначена по ІІ групі інвалідності від загального захворювання з 01.10.1994 р. безстроково.
Не внесення відповідних змін до законів України, до нормативно-правових актів для приведення їх у відповідність до Конституції України не є підставою для звільнення від зобов`язання.
Не врегулювання питання на законодавчому рівні щодо поновлення виплати раніше призначеної пенсії громадянам України, що виїхали на постійне місце проживання до країн, з якими не укладено міждержавних договорів про пенсійне забезпечення, не мають місця проживання (реєстрації) на території України, знято з обліку в територіальних управліннях соціального захисту населення або територіальних органах ПФУ як одержувачів пенсії, за практикою Європейського суду з прав людини породжує дискримінацію громадян.
Ухвалою суду від 10 липня 2019 року відкрито спрощене провадження у справі без виклику учасників справи.
30 липня 2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у зв`язку з тим, що запит пенсійної справи за новим місцем проживання може здійснюватись за особистою заявою пенсіонера, поданою до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).
У Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 на обліку, як одержувач пенсії, не перебуває. Як зазначено в заяві позивача від 15.05.2019, останнє місце проживання - АДРЕСА_1 .
Документи, передбачені п. 2.22 Порядку № 22-1, щодо підтвердження місця проживання (реєстрації) на території України в м. Кам`янське ОСОБА_1 до управління не надавав.
Враховуючи відсутність документів ОСОБА_1 , що засвідчують особу та місце її проживання (реєстрації) у м. Кам`янське, управління не має підстав витребувати його пенсійну справу.
Особи, які одержували пенсію від інших органів і звертаються до органів, що призначають пенсію, надають документ, що підтверджує розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання.
Документи, що підтверджують розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку ОСОБА_1 не надавав.
Також представником відповідача зазначено, що позивач як громадянин України жодним чином не обмежений у праві на пенсійне забезпечення в Україні. Однак, ОСОБА_1 при зверненні до органів, що призначають та виплачують пенсію, повинен на ряду з іншими громадянами України дотримуватися приписів діючого законодавства щодо подання необхідних документів.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , через свого представника за довіреністю 15.05.2019 року звернувся до Кам`янського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, витребування пенсійної справи та взяття на облік як пенсіонера ОСОБА_1 .
До заяви було додано: нотаріально засвідчену копію довіреності від 31.01.2019; заяву ОСОБА_1 від 31.01.2019 р. про переведення виплати пенсії; заяву ОСОБА_1 від 31.01.2019 р. про реєстрацію громадянина у системі надання послуг в електронній формі.
На звернення позивача відповідач надіслав лист від 23.05.2019 року, в якому зазначив, що у наданому пакеті документів відсутні документи, що засвідчують особу та місце її проживання (реєстрації) у м. Кам`янське.
Позивачу рекомендовано для поновлення виплати пенсії звернутися із заявою у відповідності до Порядку від 25.11.2005 р. №22-1.
Також у листі зазначено, що останній не є відмовою у призначенні пенсії, а носить інформаційно-роз`яснювальний характер.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.
Отже, враховуючи викладене, позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і правом на пенсійне забезпечення.
Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 р., у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).
У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
Таким чином, проживаючи в Ізраїлі як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.
Частиною 1 статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (пункт 1).
За змістом частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.
Як зазначено вище, представником позивача надано до Кам`янського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) ГУ ПФУ в Дніпропетровській області заяву про переведення виплати пенсії за новим місцем проживання.
Порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії визначено статтею 44 Закону № 1058-IV, відповідно до частин 1 якої заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Абзацем 4 п. 1.5 Порядку № 22-1. передбачається, що запит пенсійної справи за новим місцем проживання може здійснюватись за особистою заявою пенсіонера, поданою до органу, що призначає пенсію, за новим місцем приживання (реєстрації).
Пунктом 2.9 Порядку № 22-1 передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.
Згідно з пунктом 2.22 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.
Документи, передбачені п. 2.22 Порядку № 22-1, щодо підтвердження місця проживання (реєстрації) на території України в м. Кам`янське ОСОБА_1 до управління не надавав.
Суд погоджується з доводами відповідача стосовно того, що позивач, як громадянин України, жодним чином не обмежений у праві на пенсійне забезпечення в Україні. Однак. ОСОБА_1 при зверненні до органів, що призначають та виплачують пенсію повинен на ряду з іншими громадянами України дотримуватися приписів діючого законодавства щодо подання необхідних документів.
Так, до виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю позивач не проживав у Дніпропетровській області (зокрема, у м. Кам`янське (Дніпродзержинську), оскільки проживав у АДРЕСА_1 .
Як вказано вище, частиною 1 статті 44 Закону № 1058-IV встановлено, що порядок звернення до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі визначається саме правлінням Пенсійного фонду. Закон № 1058-IV не регулює порядок звернення за призначенням пенсії.
На виконання статті 44 Закону № 1058-IV правлінням Пенсійного фонду розроблено та прийнято Порядок № 22-1.
Враховуючи викладене, у позивача немає підстав для звернення до Кам`янського відділу обслуговування громадян з вимогою взяти на облік та витребувати пенсійну справу, оскільки, як зазначено вище, позивач не проживав та не був зареєстрований в межах Дніпропетровської області, відповідно, не мав підстав для звернення до територіального органу Пенсійного фонду Дніпропетровської області.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Оскільки позивачем не доведено правомірності своїх вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Керуючись ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.М. Олійник

Рішення не набрало законної сили

02 вересня 2019 року.

Суддя В.М. Олійник

Згідно з оригіналом.

Суддя В.М. Олійник