Справа № 320/3032/19
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 вересня 2019 року справа № 320/3032/19
Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянув у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

I. Зміст позовних вимог
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просить суд:

- визнати дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок пенсії як інваліду внаслідок війни III групи з розрахунку 60% відповідних сум грошового забезпечення (заробітку) згідно пункту «а» частини 1 статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» неправомірними.

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 як інваліду внаслідок війни III групи з розрахунку 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку) згідно пункту «а» частини першої статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з дати звернення із заявою про перерахунок пенсії, тобто квітня 2019 року.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач необґрунтовано застосував показник обрахунку пенсії як інваліду війни ІІІ групи у розмірі 50%. Вважає, що обчислення пенсії порушує вимоги статті 21 Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки перерахунок згідно статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовується у розмірі 60% заробітку, обчисленого відповідно до частини першої, другої, статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», враховуючи усі належні надбавки.

Вказані дії пенсійного органу, позивач вважає такими, що не ґрунтуються на нормах та суперечать вимогам чинного законодавства.

Відповідач у письмовому відзиві позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що пенсійний орган, у своїй діяльності, керується виключно чинними законами та підзаконними нормативно-правовими актами, а тому перерахунок пенсії позивача було здійснено правомірним шляхом, у відповідності до передбачених приписів та норм права.

Так, відповідач зазначає, що не заперечує щодо наведених позивачем обставин, в яких позивач вказує, що відповідач не провів перерахунок його пенсії, як інваліду війни ІІІ групи з розрахунку 60% відповідних сум забезпечення (заробітку), згідно пункту «а» частини першої статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», однак зазначає, що призначення пенсії на умовах та порядку, визначеному Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» здійснюється головними управліннями Пенсійного фонду України в областях та м. Києві.

З огляду на вищевикладене, відповідач вважає що для призначення пенсії на підставі статті 21 Закону України «Пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивачеві слід звернутися до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, а для визначення права на призначення пенсії згідно вищевказаного закону необхідно звернутися до уповноваженого структурного підрозділу Міністерства оборони України.

III. Процесуальні дії у справі
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 відкрите спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

06.08.2019 до Київського окружного адміністративного суду від відповідача надійшло клопотання, у якому відповідач наполягав на необхідності розгляду справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідно до частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Частиною 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У даному випадку предмет позову стосується рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Враховуючи, що дана адміністративна справа з огляду на її предмет і характер спірних правовідносин є малозначною і будь-яких вагомих підстав для її розгляду у судовому засіданні відповідач не зазначив, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Фастівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області та отримує пенсію відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Фастів, Київської області, є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Фастівським МФВ ГУ МВС України в Київській області 27.12.1997 р.(а.с. 10).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданим 29.01.2016 р. ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с.14).

04.02.2019 позивачеві встановлено інвалідність ІІІ групи згідно посвідчення серії НОМЕР_3 , виданим Управлінням соціального захисту населення ВК Фістівської МР, відповідно до якого пред`явник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с.13).

31.01.2019 позивач звернувся до Фастівського об`єднаного управління Пенсйного фонду України Київської області з заявою про призначення пенсії з необхідними документами, зазначеними у переліку пенсійного органу (а.с. 52-53).

На підставі поданих документів, ОСОБА_1 з 10.01.2019 призначена пенсія, виходячи з обчислення пенсії по інвалідності третьої групи у розмірі 50% за причиною загального захворювання, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 46-51).

Оскільки відповідно до посвідчення особи з інвалідністю ІІІ групи, особа, якій встановлена інвалідність має право на пільги, встановлені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», 05.04.2019 р. ОСОБА_1 звернувся з заявою про проведення обчислення пенсії згідно з статтею 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 60% до Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (а.с. 28).

Пенсійний орган листом від 19.04.2019 р. № 76/Т-01 повідомив, що призначення пенсії на умовах та в порядку, визначеному Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби, здійснюється головними управліннями Пенсійного фонду України в областях та в м. Києві. Оскільки інвалідність ОСОБА_1 встановлена під час проходження військової служби за контрактом, підстави для призначення пенсії за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутні, а а для визначення права на призначення пенсії згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» потрібно звернутися до уповноваженого структурного підрозділу Міністерства оборони України (а.с 29).

Не погоджуючись з такими діями пенсійного органу, позивач звернувся з даним позовом до суду.

V. Норми права, які застосував суд
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (стаття 22 Конституції України).

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Згідно зі статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на Пенсійний фонд покладено керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Отже, відповідач у справі - орган владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладені владні управлінські функції у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до частини першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно статті 18 Закону 2262-ХІІ пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Відповідно до пункту «а» статті 21 Закону 2262-ХІІ, пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах:

а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

VI. Оцінка суду
Суд зазначає, що принципом, який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень, є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.

Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означатиме порушення нею принципу верховенства права.

Будь-який необґрунтований та неоднаковий підхід законом заборонений і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

Статтею 18 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що умовами призначення пенсії по інвалідності особам за цим Законом є інвалідність, що настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Групи і причини інвалідності, а також час її настання встановлюються медико-соціальними експертними комісіями, які діють на підставі положення про них, що затверджується Кабінетом Міністрів України (стаття 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

Розмір пенсії визначається у відповідності до статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, особам з інвалідністю внаслідок війни 2 групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Статтею 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом це, зокрема, особи з інвалідністю внаслідок війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Тобто, право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» мають особи, яким встановлено групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно довідки, виданої Фастівським об`єднаним міським військовим комісаріатом Міністерства оборони України, ОСОБА_1 отримав військове звання старшого сержанта, проходив строкову військову службу у Збройних Силах України в період з 19.04.1986 р. по 07.06.1988 р. військову службу за контрактом з 28.01.2015 по 30.04.2018 та був звільнений на підставі військового квитка НОМЕР_4 виданим 01.04.1986 р. Фастівським ОМВК Київської області (а.с. 26).

З матеріалів справи вбачається, що 10.01.2019 довідкою огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, з причин захворювань, пов`язаних з захистом Батьківщини, що не заперечується відповідачем у відзиві на адміністративний позов (а.с. 27)

Враховуючи встановлені обставини справи суд дійшов висновку, що відмова відповідача у переведенні позивача з пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не відповідає нормам законодавства.

Стосовно твердження відповідача, що призначення пенсії на умовах та в порядку, визначеному Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» здійснюється головними управліннями Пенсійного фонду України в областях та в м. Києві, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що призначення пенсії позивачу відповідно до його заяви від 31.01.2019 р. проведено на підставі рішення №39 Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (а. с. 47).

При призначенні пенсії, виходячи з переліку документів, доданих до заяви, позивачем надано усі необхідні документи до пенсійного органу для призначення пенсії відповідно до пункту «а» частини першої статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у тому числі довідку від 30.04.2018 №81, видану Військовою частиною НОМЕР_5 Міністерства оборони України про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захист належності, суверенітету та територіальної цілісності України (а.с. 58).

Як вже зазначалось судом та підтверджується матеріалами у справі, позивач проходив строкову військову службу у Збройних Силах України в період з 19.04.1986 р. по 07.06.1988 р.

Враховуючи наведене, посилання відповідача на те, що призначення пенсії на умовах, та в порядку, визначеному Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» здійснюється головними управліннями Пенсійного фонду України в областях та в м. Києві є не аргументованими.

Права позивача на призначення пенсії за статтею 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є визначеними в повному обсязі.

Відтак, дії Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області свідчать про безпідставність відмови відповідача у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до пункту «а» частини першої статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

VIII. Висновок суду
За таких обставин суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру для обрахунку пенсії при здійсненні її призначення.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Відтак, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що відповідач не довів правомірності своєї бездіяльності, а його заперечення не ґрунтуються на вимогах чинного національного законодавства та засадах верховенства права. Тому позов належить задовольнити повністю.

IX. Розподіл судових витрат
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у справі не вирішується.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати дії Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок пенсії як інваліду внаслідок війни III групи з розрахунку 60% відповідних сум грошового забезпечення (заробітку) згідно пункту «а» частини 1 статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» неправомірними.

Зобов`язати Фастівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області (, місцезнаходження: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Андрія Саєнка, буд. 10) здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 (РНКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) як інваліду внаслідок війни III групи з розрахунку 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку) згідно пункту «а» частини першої статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з дати звернення із заявою про перерахунок пенсії, тобто квітня 2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 30.09.2019

Суддя Леонтович А.М.