Справа № 635/3433/17
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 р.Справа № 635/3433/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

позивача ОСОБА_1 ;

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Лисак О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 15.03.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Шинкарчук Я.А., вул. Калініна, 18, с. Покотилівка, Харківська, 62458 , повний текст складено 26.03.19 року по справі № 635/3433/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації

про визнання незаконним та скасування рішення органу владних повноважень,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Харківського районного суду Харківської області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Харківської районної держаної адміністрації, в якому просила суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Харківської районної держаної адміністрації про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 № від 03.02.2015;

-визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Харківської районної держаної адміністрації про припинення нарахування та виплати внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг;

-визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Харківської районної держаної адміністрації про стягнення з внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 «надміру отриманих державних коштів» в сумі 42686,86 гривень;

-зобов`язати Управління соціального захисту населення Харківської районної держаної адміністрації поновити ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на обліку як внутрішньо переміщених осіб з моменту незаконного зняття з обліку;

-зобов`язати Управління соціального захисту населення Харківської районної держаної адміністрації призначити та виплатити ОСОБА_1 та її неповнолітнім дітям ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому силі на оплату житлово-комунальних послуг, з моменту звернення за такою допомого.

В обґрунтування вимог адміністративного позову ОСОБА_1 зазначає, що вона, разом зі своїми неповнолітніми дітьми, з 2000 року постійно проживає у батьків чоловіка в м.Волноваха Донецької області. Разом з тим, позивач вказує, що працює вчителем молодших класів у середній школі в с. Лук`янці Харківського району Харківської області, де також навчаються її діти. До 2014 року, коли на території Донецької області розпочалася АТО, вона з дітьми всі вихідні дні проводили родиною спільно, у м. Волноваха. Згідно довідки з місця роботи у 2013 році позивач працювала (а отже - перебувала у с. Лук`янці) лише 145 днів.

Решту часу, як вказує позивач, вона з дітьми проводила у м. Волноваха, разом з чоловіком - батьком дітей. У 2014 році таких днів, проведених у с. Лук`янці, було лише 163. Відтак, у м. Волноваха Донецької області, позивач перебувала щороку понад 6 місяців (180 календарних днів), а з огляду на вимоги статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є законні підстави стверджувати, що місцем постійного проживання позивача та її неповнолітніх дітей до 2014 року було м. Волноваха, де вони проводили не менше 200 календарних днів щороку. Додатковим підтвердженням проживання позивача з дітьми у м. Волноваха у 2013-2014 рік є: копія направлення в поліклініку Донецького НІІТО від 06 серпня 2013 року, копія виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4.6677 від 11.11.2013, а також - копія ощадної книжки рахунку НОМЕР_4 , яка свідчить про регулярність прибутково-видаткових операцій, які має право вчиняти лише власник рахунку, тобто ОСОБА_1 , та які здійснювались в установі банку № 3137 у м. Волноваха.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Саме через збройний конфлікт на території Донецької області позивач з дітьми починаючи з 2014 року не може безпечно проживати у м. Волноваха. Отже, вона та її діти згідно наведеного вище законодавства, є внутрішньо переміщеними особами, у зв`язку з чим, її разом з дітьми було взято на облік як внутрішньо переміщених осіб (далі - ВПО) та призначено виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 505. Проте, у жовтні 2016 року УСЗН Харківської районної державної адміністрації надіслав позивачу повідомлення про повернення коштів (вих. № 04- 27/11607 від 25.10.2016), згідно якого позивач повинна повернути надміру отримані кошти у розмірі 42686,86 грн., а саме повідомлення містить як підставу стягнення вказівку на надання до УСЗН неправдивих даних.

Проте, позивач наполягає на тому, що місцем її постійного проживання та проживання її дітей в період з 2000 року та до 2014 року є м. Волноваха Донецької області, а село Лук`янці у цей період було місцем перебування у зв`язку з роботою та навчанням відповідно. Позивач зауважує, що виходячи з системного тлумачення норм Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, можливо дійти висновку, що завданням цих нормативно-правових актів є реалізація державної політики щодо забезпечення гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб шляхом надання грошової допомоги особі, яка, внаслідок тимчасової окупації певної території України або внаслідок проведення антитерористичної операції, вимушена була залишити своє житло, звичний спосіб життя, роботу тощо, та переїхати в іншу місцевість та у зв`язку з цим має нести витрати на оплату житла та комунальних послуг.

Мета такого виду соціальної виплати полягає в тому, щоб надати грошову допомогу переселенцям для компенсації витрат по найму (оренді) житла та/або оплаті комунальних послуг, яке відповідає встановленим законодавцем житловим, санітарно-гігієнічним та іншим нормам. Відтак, позивач стверджує, що є об`єктивні підстави стверджувати, що рішення відповідача про зняття її разом з дітьми, з обліку як ВПО та припинення виплати щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання є необґрунтованим, безпідставним та протирічить самому цільовому призначенню грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ № 505. Так, позивачем вказано, що вона змушена була переміститись з родиною у Харківську область, покинувши належне батькам її чоловіка житло у м. Волноваха (яке, згідно вищенаведеного Розпорядження КМУ № 1275-р від 02 грудня 2015 року є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція). Саме на оплату комунальних послуг позивач витрачала призначену їй та дітям згідно чинної Постанови КМУ № 505 щомісячну адресну допомогу. Як зрозуміло з вищенаведеного, правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються, зокрема, Законом України «Про забезпечення прав і свобод ВПО», Постановою КМУ № 509 «Про порядок обліку ВПО» (далі за текстом - Постанова № 509) та Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 р. за № 505 (надалі - Порядок № 505). Разом з тим, стаття 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод ВПО» містить вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб. Жодної з цих підстав з боку позивача допущено/вчинено не було, а тому - зняття позивача та її неповнолітніх дітей з обліку як ВПО є незаконним.

Незаконність рішення про скасування довідки ВПО щодо позивача та її дітей, і відповідно надіслання позивачу вимоги про повернення надміру отриманої грошової допомоги обґрунтовується положеннями статей 1, 3, 4, 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Порядку № 505. Намагання відповідача безпідставно стягнути з почивача - внутрішньо переміщеної особи, матері п`ятьох дітей, значну суму, яку позивач отримувала на законних підставах, ставить позивача у надскрутне становище, аж на межу виживання. Такі обставини зумовлюють необхідність ОСОБА_1 звернутися до суду з цим позовом.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15.03.2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Харківської районної держаної адміністрації про визнання незаконним та скасування рішення органу владних повноважень - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що за статтею 1 цього Закону внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

На думку позивача, надані нею докази свідчать, що адресою її місця проживання на момент

виникнення правовідносин було АДРЕСА_2 . Зазначена обставина підтверджується: довідкою про склад сім`ї №8568 від 04.12.2017 року, виданої виконкомом Волноваської міської ради депутатів Волноваського району Донецької області, згідно якої я, мій чоловік ОСОБА_6 , мої сини ОСОБА_7 , 1992 року народження, ОСОБА_3 , 2003 року народження, ОСОБА_4 , 2005 року народження, ОСОБА_5 - 2008 року народження, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 ; відповіді на запит від 04.12.2017 року № 07.02.2396 з Волноваської міської ради, згідно якої позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 27.08.2003 року; довідок про реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , довідки про забезпеченість житловою площею від 29. 12.2018 року, де зазначено місце реєстрації позивача та реєстрації моєї сім`ї АДРЕСА_2 .

Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

На думку позивача, судом першої інстанції безпідставно не прийняті до уваги докази, надані нею на підтвердження позову, а саме що з 2000 року по 2014 р.р. вона та її діти постійно проживали у місті Волноваха Донецької області. Село Лук`яйці у цей період часу було місцем перебування, пов`язане з роботою позивача, оскільки знайти роботу в місті Волноваха за спеціальністю позивач не змогла. Діти перебували з нею у зв`язку навчанням у школі, в якій позивач працювала.

Також позивач вважає, що зазначена обставина підтверджується тим, що її чоловік, ОСОБА_6 , з яким позивач перебуває у шлюбі з 2001г, залишався і залишається мешкати в місті Волноваха Донецької області. Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка чоловік пояснював, що позивач з 2010 року, після виходу з відпустки по догляду за дитиною, працювала на посаді вчителя початкових класів Лук`янцівської ЗОШ, проте подовжувала приїздити до міста Волноваха Донецької області кожних вихідних та в період канікул, оскільки ми - одна родина.

Відповідачем надано до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якій серед іншого він зазначає, що ОСОБА_1 03.02.2015 року надала до управління паспорт громадянина України з місцем реєстрації: АДРЕСА_2 , заяву заповнену власноруч про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованих територій України або району проведення АТО, в якій зазначила обставини, що спричинили переміщення: проведення АТО; місце роботи та час, з якого особа там працює: Лук`янківська ЗОШ з 01 вересня 2014 р.; наявність у заявника або будь-якого із членів сім`ї у володінні житлового приміщення: ні, у володінні немає житлових приміщень.

Таку ж інформацію ОСОБА_1 зазначила і в заяві для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово наявність у заявника або будь- якого із членів сім`ї у володінні житлового приміщення: ні, у володінні немає житлових приміщень.

Таку ж інформацію ОСОБА_1 зазначила і, в заяві для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату ЖКП.

До заяв було надано повний пакет документів у відповідності до постанови КМУ від 01.10.2014 № 509 «Про облік ВПО» та «Порядку надання щомісячної адресної допомоги ВПО для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату ЖКП» затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 № 505.

Тому, у працівників до наданого пакету документів не виникло жодних підозр, єдиної бази пільговиків та бази внутрішньо переміщених осіб не існує і звіряння з іншими базами даних управління не передбачено жодним нормативно-правовим актом.

При детальному вивчені наданих документів з`ясувалось, що ОСОБА_1 надала недостовірну інформацію при оформленні довідки і грошової допомоги, як тимчасово переміщена особа, а саме вона не є переміщеною особою, оскільки її переміщення не було викликане веденням АТО. У зв`язку з чим було прийнято рішення про скасування дії довідки № про взяття на облік ВПО та припинення виплати для призначення допомоги переміщеним особам на проживання.

ОСОБА_1 фактично проживає за вказаною адресою з жовтня 2010 року, що підтверджує довідка про склад сім`ї від 19.10.2010, акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 28.10.2010 та довідка Волновахського УПСЗН про зняття ОСОБА_1 з обліку та переїзд на постійне місце проживання у с. Лук`янці, Харківської області, дата зняття з обліку 04.01.2011 тому, на думку відповідача, позивач не є переміщеною особою, оскільки її переміщення не було викликане веденням АТО.

У зв`язку з, чим було прийнято рішення про скасування дії довідки № про Взяття на облік внутрішньо переміщеної особи видану 03.02.2015 відповідно до п. 5 ст. 12 (подання завідомо недостовірних відомостей) Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20.10.2014 № 1706-У-ІІ» та на підставі п. 8 пп. 1,2 Постанови № 509 від 01.10.2014. (відсутні причини, що спричинили внутрішнє переміщення та наявність подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки).

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 03 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (а.с.51, 176). Згідно даної заяви, заявник ОСОБА_1 власноручно вказала наступні відомості:

-в графі «фактичне місцеперебування» - АДРЕСА_3 , з 15 серпня 2014 року;

-в графі «місце роботи та час, з якого особа там працює» - Лук`янівська ЗОШ з 01 вересня 2014 року;

-в графі «обставини, що спричинили переміщення» - проведення АТО;

-в графі «наявність у заявника або будь-якого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення (зазначені дані про житлові приміщення, розташовані в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції)» - ні, у володінні немає житлових приміщень.

Як вбачається з довідки від 03.02.2015 за № про взяття на облік особи переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , взята на облік разом із своїми трьома неповнолітніми дітьми за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.46).

З метою обліку осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, прийнята постанова Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, якою затверджений Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік переміщених осіб (далі - Порядок № 509).

03 лютого 2015 року ОСОБА_1 надала до Харківської районної державної адміністрації заяву для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, де в графі «інформація щодо наявності у будь-кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції» вказала - ні (відсутні у володіння житлових приміщень) (а.с.177).

На підставі звернення від 03.02.2015 та у відповідності до рішення про призначення допомоги переміщених особам на проживання від 03.03.2015, ОСОБА_1 призначено відповідно до вимог Закону України допомога переміщеним особам на проживання в період з 03.02.2015 по 02.08.2015 у сумі 2400 гривень (а.с. 191).

Згідно рішення про призначення допомоги переміщених особам на проживання від 07.09.2015, ОСОБА_1 на підставі звернення від 06.08.2015 продовжено витрати відповідно до вимог Закону України допомога переміщеним особам на проживання в період з 03.08.2015 по 02.02.2016 у сумі 2400 гривень (а.с.193).

На підставі рішення про призначення допомоги переміщених особам на проживання від 19.04.2016, ОСОБА_1 на підставі звернення від 09.06.2016 продовжено витрати відповідно до вимог Закону України допомога переміщеним особам на проживання в період з 09.02.2016 по 02.08.2016 у сумі 2400 гривень (а.с.192).

На підставі протоколу б/н від 06.10.2016 УСЗН ХРДА , ОСОБА_1 скасовано дію довідки № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, видану 03.02.2015 відповідно до п.5 ст.12 (подання завідомо недостовірних відомостей) Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VІІ (а.с.202).

Про прийняте 06.10.2016 рішення Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 було повідомлено листом від 07.10.2016 за вих.№04-27/11028 (а.с. 203), який остання отримала у відповідності до зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення - 23.10.2016 (а.с. 204).

Згідно з протоколу б/н УСЗН ХРДА, особистий рахунок № НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , відмовлено в призначенні виплати грошової допомоги на підставі п.12 постанови КМУ №505 від 01.10.2016, у зв`язку із виявленням факту подання недостовірної інформації та вчасне неповідомлення про обставини, що впливають на призначення допомоги (а.с. 207).

У відповідності до листа за вих.№04-27/11607 від 25.10.2016, ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність повернення надміру отриманих державних коштів у розмірі 42686,86 гривень (а.с.209). Підрахований розмір співпадає з даними із довідки про суму нарахованої та виплаченої щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з 03.02.2015 по 02.08.2016 по особовому рахунку ОСОБА_1 (№ НОМЕР_3 ) (а.с.212).

З заяви ОСОБА_1 про включення її до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги за фактичним місцем проживання від 16.10.2010 (а.с.199, 200), акту депутата Лук`янівської сільської ради від 28.10.2010 складений відносно ОСОБА_1 (а.с.52), довідки про склад сім`ї за вих.№1006 від 19.10.2010 (а.с.53, 197), акту про обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №486 складеного соціальними працівниками Відділу соціальної адресної допомоги Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації (а.с.54), та довідки №09-07/0002 від 04.01.2011, за підписом Начальника УПСЗН м.Волноваха Донецької області, про зняття з обліку ОСОБА_1 (а.с.55, 201), вбачається що при перевірці саме вказаних вище відомостей, було встановлено, що позивач в своїй заяві від 03.02.2015 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, в графі «фактичне місцеперебування» та в графі «місце роботи та час, з якого особа там працює» зазначила недостовірні відомості, а саме, проживання в АДРЕСА_3 , з 15 серпня 2014 року, та працевлаштування в Лук`янівськів ЗОШ з 01 вересня 2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в силу положень пункту 5 статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Управління соціального захисту населення Харківської районної держаної адміністрації, у зв`язку з поданням ОСОБА_1 завідомо недостовірних відомостей, правомірно скасувало довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 03.02.2015.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України-громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Законом України від 20.10.2014 № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII) закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Частиною 1ст. 1 вказаного Закону передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII (надалі - Закон №1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Отже, обставини визначені частиною першою статтею 1 Закону №1706-VII, для надання особі статусу внутрішньо переміщеної особи, мають існувати саме станом на 20 лютого 2014 року, а відтак і доведення їх існування має здійснюватися саме з огляду на відповідну дату.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону (частини перша статті 4 Закону № 1706-VII).

Частиною другою статті 5 Закону № 1706-VII встановлено, що адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

З метою обліку осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, прийнята постанова Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, якою затверджений Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік переміщених осіб (далі - Порядок № 509).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 509 довідка є документом, який видається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції.

Кабінетом Міністрів України 01.10.2014 прийнята постанова № 505, якою затверджений Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (надалі - Порядок № 505).

Цей Порядок визначає механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї), встановлено у п. 3 Порядку № 505.

Разом з тим, частиною першою статті 12 Закону № 1706 передбачено підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб. Підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: подала заяву про відмову від довідки; скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту: створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; повернулася до покинутого місця постійного проживання; виїхала на постійне місце проживання за кордон; подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення. У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

З аналізу норм права, вбачається, що однією із підстав для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є подання особою завідомо недостовірні відомості.

Однак, нормами чинного законодавства України не встановлено чіткого поняття «завідомо недостовірні відомості» і не окреслює фактичних ознак, які вказують на недостовірність відомостей. Встановлюються тільки ознаки недостовірності, які можуть бути спростовані (статті 277 ЦК України).

Крім того, поняття «завідомо недостовірні відомості» вказують на обов`язковий умисел особи, яка подає відомості, які не відповідають дійсності. При цьому умисел такої особи не є юридичною презумпцією, а тому «завідомо недостовірність відомості» повинна бути перевірена судом на предмет її достовірності та недостовірність.

З матеріалів справи вбачається, що адресою місця проживання позивача на момент виникнення правовідносин було АДРЕСА_2 .

Зазначена обставина підтверджується: довідкою про склад сім`ї №8568 від 04.12.2017 року, виданою виконкомом Волноваської міської ради депутатів Волноваського району Донецької області, з якої вбачається, що позивач та її чоловік ОСОБА_6 , сини ОСОБА_7 , 1992 року народження, ОСОБА_3 , 2003 року народження, ОСОБА_4 , 2005 року народження, ОСОБА_5 -2008 року народження, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Також на підтвердження зазначеного матеріали справи містять відповіді на запит від 04.12.2017 року № 07.02.-2396 з Волноваської міської ради, згідно якої вбачається, що позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 - з 27.08.2003 року; довідоки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , довідки про забезпеченість житловою площею від 29. 12.2018 року, де зазначено місце моєї реєстрації та реєстрації моєї сім`ї АДРЕСА_2 .

Так, підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Для отримання довідки внутрішньо переміщена особа має звернутися до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення за місцем фактичного проживання із заявою про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач мала правові підстави для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Стаття 12 Закону України « Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», передбачає, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа, зокрема, подала завідомо недостовірні відомості.

Проте, колегія суддів зауважує, що відповідачем, Управлінням праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації Харківської області, не надано до суду належних, допустимих та достовірних доказів, того, що позивачем були надані недостовірні відомості при написанні заяви про взяття на облік особи, яка переміщена з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції 03.03.2015 року.

Так, з матеріалів справи вбачаєтьмя, що з 2000року по 2014 р.р. позивач та її діти постійно проживали у місті Волноваха Донецької області.

Село Лук`яйці у цей період часу було місцем перебування, пов`язаного з роботою позивача, оскільки знайти роботу в місті Волноваха за спеціальністю позивач не змогла. Діти перебували з позивачем у зв`язку навчанням у школі, в якій ОСОБА_1 працювала.

Зазначена обставина підтверджується тим, що чоловік позивача, ОСОБА_6 , з яким позивач перебуває у шлюбі з 2001року, залишався і залишається мешкати в місті Волноваха Донецької області.

З пояснень чоловіка ОСОБА_1 допитаного в судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що позивач з 2010 року, після виходу з відпустки по догляду за дитиною, працювала на посаді вчителя початкових класів Лук`янцівської ЗОШ, проте подовжувала приїздити до міста Волноваха Донецької області кожних вихідних та в період канікул, оскільки має - родину.

Крім того, з довідки з місця роботи Лук`янцівської ЗОШ № 702 від 21.10.2016 року №702 та №703 у 2013 вбачається, щоя працювала у Лук`янцівській ЗОШ 145 днів, у 2014 році 163 днів. Решту часу я з дітьми проводили вдома у місті Волноваха, разом з чоловіком та його батьками.

Отже, місцем проживання особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, місцем постійного проживання позивача та її неповнолітніх дітей до 2014 року було м. Волноваха, де вони проводили не менше 200 календарних днів щороку.

Також, колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що також доказом постійного проживання позивача в місті Волноваха є направлення від 06.08.2013 року Волноваської центральної районної лікарні в поліклініку Донецького НИИТО до лікаря, для вирішення питання необхідності проходження ВТЄК та питання працездатності, оскільки позивач була на лікарняному 60 днів у зв`язку з переломом стопи. Копія ощадної книжки рахунку НОМЕР_4 , яка свідчить про регулярність прибуткових-видаткових операцій банку №3137 у місті Волноваха.

Таким чином дослідивши матеріали справи та аналізуючи наведені нормативно правові акти, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , № від 03.02.2015р, є протиправним.

Для поновлення порушених прав ОСОБА_1 , необхідно зобов`язати Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації поновити ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на обліку як внутрішньо переміщених осіб з моменту зняття з обліку.

Щодо позовної вимоги, про визнання протиправним та скасування рішення Управління соціального захисту населення Харківської районної держаної адміністрації про стягнення з внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 «надміру отриманих державних коштів» в сумі 42686,86 гривень, колегія суддів зауважує, що зазначеного рішення відповідачем не приймалось.

Окрім того, пунктом 11 Порядку № 505 встановлено, що у разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Таким чином, враховуючи, що чинним законодавством передбачено стягнення надміру перерахованих сум грошової допомоги виключно у судовому порядку, та беручи до уваги, що відповідач з таким позовом до суду не звертався, колегія суддів приходить до висновку, про передчасність заявленої вимоги.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Управління соціального захисту населення Харківської районної держаної адміністрації про припинення нарахування та виплати внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та зобов`язання Управління соціального захисту населення Харківської районної держаної адміністрації призначити та виплатити ОСОБА_1 та її неповнолітнім дітям ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому силі на оплату житлово-комунальних послуг, з моменту звернення за такою допомого, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення про призначення допомоги переміщених особам на проживання від 19.04.2016, ОСОБА_1 на підставі звернення від 09.06.2016 продовжено витрати відповідно до вимог Закону України допомога переміщеним особам на проживання в період з 09.02.2016 по 02.08.2016 у сумі 2400 гривень (а.с.192).

Проте, колегія суддів зазначає, що припинення виплати пенсії здійснюється або на підставі рішення органу, що призначив виплату, або на підставі рішення суду.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ані відповідачем, ані судом рішення про припинення виплати ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання не приймалося, отже заявлені позовні вимоги є безпідставними.

Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Колегія суддів оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, під час розгляду адміністративної справи відповідачем не було наведено об`єктивні докази правомірності прийнятого ним рішення.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України, ст. 6 КАС України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Згідно зі ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до пункту Декларації про майбутнє Європейського суду з прав людини від 26.04.2011 р.: Установити і зробити передбачуваними для всіх сторін публічні правила стосовно застосування статті 41 Конвенції, включаючи рівень справедливого відшкодування, котрого слід очікувати за різних обставин.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Також, Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляю в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зробив передчасні висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського районного суду Харківської області від 15.03.2019 року по справі № 635/3433/17, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 15.03.2019 року по справі № 635/3433/17 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування рішення органу владних повноважень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , № від 03.02.2015р.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації поновити ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на обліку як внутрішньо переміщених осіб з моменту зняття з обліку.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 27.09.2019 року