Справа № 200/5550/19-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 жовтня 2019 року

Київ

справа №200/5550/19-а

адміністративне провадження №К/9901/27232/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Ханової Р.Ф.,

суддів - Васильєвої І.А., Гончарової І.А,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року

та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року

у справі № 200/5550/19-а

за позовом Головного управління ДФС у Донецькій області

до ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у справі № 200/5550/19-а.

Відповідно до частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Як вбачається з рішення суду першої інстанції, зазначена справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 2 статі 333 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

В касаційній скарзі позивач зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті на підставі документу, який підписаний не уповноваженою особою; податкові повідомлення-рішення є нечинними та підробленими, оскільки службові посвідчення осіб, які проводили перевірку, посвідчені печаткою, яка не містить Державного Герба України; податкові повідомлення-рішення є нечинними та підробленими, оскільки особи, які їх склали, не мали права проводити будь які перевірки через заборону, накладену законом; видання спірних податкових повідомлень-рішень не належить до компетенції позивача, оскільки останній не є органом виконавчої влади і не може бути органом ліцензування роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами; справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, з огляду на те, що позов подано особою, яка не є суб`єктом владних повноважень.

В той же час, Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та не спростовано доводами касаційної скарги, позов підписано представником Головного управління ДФС у Донецькій області Свистуновою Н.О., яка діє на підставі довіреності від 14 лютого 2019 року №7 за підписом в.о. начальника Головного управління ДФС у Донецькій області Долозіної І. Л .

Згідно частини 3 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України юридична особа, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Зі змісту частин 3, 8 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Таким чином, право на подання і підписання заяви, скарги, клопотання має особисто керівник або представник на підставі довіреності. Отже, Свистунова Н.О. є представником податкового органу, який діє на підставі довіреності.

Податковий борг по адміністративним штрафам нараховано на підставі податкових повідомлень-рішень від 27 травня 2016 року № та № . Правомірність винесення вказаних податкових повідомлень-рішень перевірено судом в межах справи № 805/60/17-а за позовом ОСОБА_1

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року по справі № 805/60/17-а в задоволені позову відмовлено. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач при визначенні суми грошових зобов`язань та застосовуванні штрафних (фінансових) санкцій шляхом прийняття податкових повідомлень рішень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Донецький апеляційний адміністративний суд постановою від 21 серпня 2018 року по справі № 805/60/17-а залишив без змін постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року.

За приписами частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Таким чином, податкові повідомлення - рішення від 27 травня 2016 року № 000034000 та № прийняти податковим органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та є узгодженими на час розгляду судом першої інстанції у даній справі.

В зв`язку з наявною узгодженою податковою заборгованістю та на підставі картки особового рахунку платника податків, 10 вересня 2018 року податковим органом прийнято податкову вимогу № 11579-48 про стягнення суми боргу в розмірі 23 800 грн. Зазначена податкова вимога направлена на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням та отримано ним особисто 22 вересня 2018 року. Вказана обставина не поставлена під сумнів доводами касаційної скарги.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За приписами пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Пунктом 87.11 статті 87 Податкового кодексу України передбачено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Відповідно до статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236 затверджено Положення про Державну фіскальну службу України.

Згідно пункту 1 Положень Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Відповідно до Положень про Головне управління ДФС у Донецькій області, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 1 лютого 2019 року № 80 Головне управління ДФС у Донецькій області є територіальним органом Державної фіскальної служби України, який підпорядковується ДФС. Головне управління ДФС у Донецькій області є органом доходів і зборів. Головне управління ДФС у Донецькій області забезпечує реалізацію повноважень ДФС на території Донецької області.

Контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої; забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством.

Таким чином, Головне управління ДФС у Донецькій області є контролюючим органом в розумінні статті 41 Податкового кодексу України, та має правові підстави на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Доводи касаційної скарги відповідача не спростовують зазначених висновків судів попередніх інстанцій.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, враховуючи, що правильне застосування норм права судами попередніх інстанцій є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та враховуючи необґрунтованість касаційної скарги у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

Керуючись статтями 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у справі № 200/5550/19-а за позовом Головного управління ДФС у Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.

Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Р.Ф. Ханова

Судді І.А. Васильєва

І.А. Гончарова