Справа № 1340/6029/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9119/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.,

з участю секретаря судового засідання Юник А.А.,

представника позивача Мазана О . І.,

представника відповідача Чубак Н.В.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року у справі № 1340/6029/18 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРОГ-БУД Україна» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Сподарик Н.І. в м. Львові Львівської області 07.05.2019 року, згідно з протоколом судового засідання о 12:56 год., повний текст судового рішення складено 16.05.2019), -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДРОГ-Буд Україна» (далі - ТзОВ «ДРОГ-Буд Україна», позивач) звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.11.2018 року № .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що позивачем порушено митний режим тимчасового ввезення та передачі в користування іншій особі будівельної техніки, яка була поміщена в митний режим тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами без поміщення її в інший митний режим, а тому заявлені позовні вимоги є безпідставними, а податкове повідомлення-рішення від 30.11.2018 року № є правомірним.

Позивач надав апеляційному суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржуване рішення є законним і підстави для його скасування відсутні.

В судовому засіданні представник апелянта наполягала на задоволенні апеляційної скарги, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

За клопотанням апелянта апеляційним судом здійснено заміну відповідача на його правонаступника - Головне управління ДПС у Львівській області.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у період з 23.10.2018 року по 26.10.2018 року, на підставі наказу ГУ ДФС від 18.10.2018 року № 6019, посадовими особами відповідача проведено документальну невиїзну перевірку ТзОВ «ДРОГ-Буд Україна» дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнень від оподаткування товарів, що були поміщені в митний режим тимчасового ввезення за митними деклараціями: від 17.04.2018 року № UА209200/2018/4220, від 17.04.2018 року № UA209200/2018/4221, від 02.05.2018 року № UА209200/2018/5202, від 19.06.2018 року № UA209200/2018/7720.

Перевіркою встановлено порушення позивачем ст.ст. 9, 13 Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік, далі - Стамбульська конвенція), ч. 7 ст. 106 глави 18, ч. 1 ст. 112 глави 18 Митного кодексу України (далі - МК України), підп. «в» п. 185.1 ст. 185, п. 187.8 ст. 187, п. 190.1 ст. 190, п. 206.7, п. 206.16 ст. 206 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання на суму 896310,57 грн., в т.ч. за митними деклараціями № UА209200/2018/4220 - 77740,10 грн., № UA209200/2018/4221 - 518267,26 грн., № UА209200/2018/5202 - 149870,02 грн., № UA209200/2018/7720 - 150433,19 грн.

Не погоджуючись з висновками акта перевірки, ТзОВ «ДРОГ-Буд Україна» було подано відповідачу заперечення від 22.11.2018 року № 242 до акта перевірки.

Контролюючий орган листом від 29.11.2018 року № 41627/10/13-01-14-11-15 повідомив позивача про залишення заперечень без задоволення.

За результатами перевірки перевіряючими складено акт від 09.11.2018 року № 2671/13-01-14-11/40354188.

30.11.2018 року відповідачем на підставі акта перевірки від 09.11.2018 року № 2671/13-01-14-11/40354188 прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання» на суму 1120388,21 грн.

Підставою прийняття податкового повідомлення-рішення від 31.11.2018 року № слугували висновки контролюючого органу про нецільове використання позивачем товарів, які були ввезені у митному режимі тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування, а саме - передачею у користування іншій юридичній особі (ТзОВ «Вест Дрог») будівельної техніки: прокатного катка марки НАММ (2008, серійний № Н1920008 , тип DV90VO), дорожнього асфальтоукладчика Vogele S-1900-3і (серійний № 08190211, 2013), столу асфальтоукладчика Vogele АВ500-3 TV (серійний № 23АВ-0031, 2013), прокатного катка марки НАММ (2007, серійний № Н1810097 , тип HD090V).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що здійснивши за митними деклараціями тимчасове ввезення на територію України товарів, ТзОВ «ДРОГ-Буд Україна» подало заяви митному органу, в яких позивач був ознайомлений із статтями 104-112, 481-485 МК України та зобов`язувався до закінчення строку тимчасового ввезення встановленого митним органом, здійснити зворотне вивезення зазначеного товару, або заявити про зміну митного режиму, що допускається щодо цих товарів законодавством України і надати митному органу передбачені законодавством України документи та відомості, необхідні для проведення контролю й митного оформлення товарів. У вказаних заявах ТзОВ «ДРОГ-Буд Україна» не попереджувалось про заборону використання будівельної техніки в межах строку перебування на території України іншими особами.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 МК України законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, ПК України та іншими законами України з питань оподаткування.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.

Порядок та умови тимчасового ввезення товарів на митну територію здійснюється відповідно до положень Стамбульської конвенції, до якої України приєдналася Законом № 1661-V від 24.03.2004.

Відповідно п. (а) ст. 1 Стамбульської конвенції «тимчасове ввезення» означає: митний режим, який дозволяє приймати на митну територію певні товари (утому числі транспортні засоби), умовно звільнені від ввізного мита і податків, без застосування заборон чи обмежень економічного характеру на ввезення; такі товари (у тому числі транспортні засоби) мають ввозитися з визначеною метою і призначатися для подальшого вивезення у встановлений термін, та не піддаватися змінам, за винятком нормального зниження їхньої вартості (амортизації) внаслідок їхнього використання.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Стамбульської конвенції, не впливаючи на положення Додатка Е, режим тимчасового ввезення надається з загальним умовним звільненням від ввізного мита і податків та без застосування ввізних обмежень чи заборон економічного характеру.

Як передбачено ч. 1 ст. 4 Стамбульської конвенції, якщо в Додатку не передбачено інше, кожна із Договірних Сторін має право обумовлювати тимчасове ввезення товарів (у тому числі транспортних засобів) наданням митного документа та гарантії.

Частиною 1 статті 7 Стамбульської конвенції визначено, що товари (у тому числі транспортні засоби), на тимчасове ввезення яких був наданий дозвіл, повинні бути вивезені у визначений термін, визнаний достатнім для досягнення мети тимчасового ввезення. Цей термін обумовлюється окремо у кожному Додатку.

Відповідно до ст. 103 МК України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Апеляційним судом встановлено, що позивач в органах державної фіскальної служби зареєстрований як платник податків на загальній системі оподаткування та є платником податку на додану вартість.

ТОВ «ДРОГ-Буд Україна» (по договору Замовник) було укладено ряд договорів оренди будівельної техніки з «DROG-BUD SP. Z О. О.» (Польща) (по договору Власник) від 11.04.2018р. № 1, від 30.04.2018р. № 2 та від 15.06.2018р. № 3.

Предметом даних договорів оренди будівельної техніки передбачено, що Власник надає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування (оренду) будівельну техніку до ремонту доріг.

Крім того, вказаними договорами оренди будівельної техніки було передбачено, що Власник не заперечує щодо надання Орендарем будівельної техніки у суборенду.

На виконання вказаних договорів на митну територію України була ввезена будівельна техніка для ремонту доріг, яка у відповідності до ст. 106 МК України була поміщена в митний режим (ІМ31) тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами (код преференції - 198) за митними деклараціями від 17.04.2018р. № UA209200/2018/4220, від 17.04.2018р № UA209200/2018/4221, від 02.05.2018р. № UA209200/2018/5202, від 19.06.2018р. № UA209200/2018/7720 .

Органом доходів та зборів відповідно до статті 108 МК України встановлювався строк тимчасового ввезення вищевказаних товарів, який за письмовими заявами ТОВ «ДРОГ-Буд Україна» продовжувався Львівською митницею ДФС.

Отримана TOB «ДРОГ-Буд Україна» будівельна техніка по договорах оренди з «DROG-BUD SP. Z О. О.» (Польща) була передана в суборенду ТОВ «Вест Дрог» () відповідно до договорів суборенди будівельної техніки від 16.06.2018р. №№ 16062018, 16062018/1 та 16062018/2. В суборенду дана будівельна техніка була передана згідно актів приймання-передачі техніки.

Відповідно до ч. 6 ст. 104 МК України, для поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна:

1) подати органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у режимі тимчасового ввезення, документи на такі товари, транспортні засоби, що підтверджують мету їх тимчасового ввезення:

2) у випадках, передбачених законодавством, надати органу доходів і зборів зобов`язання про реекспорт товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які тимчасово ввозяться, у строки, встановлені органом доходів і зборів;

3) подати органу доходів і зборів дозвіл відповідного компетентного органу на тимчасове ввезення товарів, якщо отримання такого дозволу передбачено законодавством;

4) сплатити митні платежі відповідно достатні 106 цього Кодексу або забезпечити виконання зобов`язання із сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу.

Судом встановлено, що на виконання вищевказаних вимог МК України ТзОВ «ДРОГ-Буд Україна» було подано відповідні заяви щодо надання дозволу на тимчасове ввезення товарів з додаванням відповідних документів на ввезений товар, з підтвердженням цільового використання орендованого товару як для ремонту доріг та були надані відповідні зобов`язання щодо своєчасного вивезення орендованого товару за межі митної території України.

Статтею 106 МК України визначено товари, що можуть помішуватися у митний режим тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 МК України у митний режим тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами відповідно до положень Додатка Е до Стамбульської конвенції можуть поміщуватися товари (за винятком підакцизних), не зазначені у статтях 105, 189 цього Кодексу, а також у Додатках В. І - В.9, С, D до Стамбульської конвенції, або такі, що не відповідають вимогам зазначених Додатків.

Згідно з частинами 2-4 цієї ж статті, у разі тимчасового ввезення товарів з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами за кожний повний або неповний календарний місяць заявленого строку перебування на митній території України сплачується 3 відсотки суми митних платежів, яка підлягала б сплаті у разі випуску цих товарів у вільний обіг на митній території України, розрахованої на дату поміщення їх у митний режим тимчасового ввезення.

При цьому, сума митних платежів сплачується при поміщенні товарів у митний режим тимчасового ввезення та розраховується за встановлений органом доходів і зборів строк дії цього митного режиму. У такому ж порядку сплачуються митні платежі у разі продовження строку тимчасового ввезення зазначених товарів, відповідно до ст. 108 цього Кодексу.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем своєчасно та у належному розмірі сплачено всі митні платежі, з урахуванням встановлених відповідним органом доходів та зборів відсоткових ставок, в порядку, передбаченому МК України.

Отримана позивачем в оренду будівельна техніка (асфальтоукладальник, прокатний каток, дорожній каток, стіл асфальтоукладальника) була тимчасово ввезена на територію України без порушення умов задекларованого митного режиму.

Водночас, позивачем було виконано всі митні формальності, передбачені положеннями Стамбульської конвенції та відповідними нормами діючого законодавства.

Щодо покликань апелянта на нецільове використання позивачем товару, оскільки будівельну техніку було передано в суборенду третім особам, колегія суддів зазначає наступне.

Як визначено ч. 7 ст. 106 МК України, у разі випуску товарів, поміщених у митний режим тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами, у вільний обіг на митній території України або передачі таких товарів у користування іншій особі, митні платежі сплачуються в обсязі, передбаченому законом для ввезення цих товарів на митну територію України у митному режимі імпорту, за відрахуванням суми, вже сплаченої на підставі умовного часткового звільнення цих товарів від оподаткування митними платежами.

Відповідно до п. 206.16 ст. 206 ПК України у разі втрати товарів, що перебувають під митним контролем у митних режимах, в яких надано звільнення або умовне звільнення від оподаткування, нецільового використання цих товарів або в разі невиконання у строки, встановлені МК України, заходів щодо завершення таких митних режимів особа, відповідальна за дотримання митного режиму, зобов`язана сплатити суму податкового зобов`язання, на яку було надане таке звільнення або умовне звільнення, та пеню, нараховану відповідно до статті 129 цього Кодексу, розраховану з дня надання звільнення або умовного звільнення від оподаткування.

Аналізуючи вищенаведені норми МК України, апеляційний суд зазначає, що позивачем не було порушено умов, на підставі яких ввезено товари, поміщені у режим тимчасового ввезення, не втрачено цей товар, будівельна техніка використовується згідно її цільовим призначенням по її ввезенню - ремонт доріг, а строки для завершення митного режиму тимчасового ввезення встановлені МК України ще по своїй суті не настали.

Статтею 15 Стамбульської конвенції регламентовано, що кожна з Договірних Сторін зводить до мінімум) митні формальності, які стосуються пільг, передбачених цією Конвенцією. Усі правила, які стосуються таких формальностей, публікуються в найкоротший термін.

Таке положення Стамбульської конвенції кореспондується з частиною 3 статті 318 МК України, відповідно до якої митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно статті 17 Стамбульської конвенції її положення встановлюють мінімальні пільги, що надаються. Вони не створюють перешкод для застосування більших пільг, що надаються або будуть надаватись Договірними Сторонами односторонніми положеннями чи на підставі двосторонніх або багатосторонніх угод.

При цьому, відповідно до ст. 19 Стамбульської конвенції її положення не створюють перешкод для застосування заборон та обмежень, які випливають з національних законів та нормативних актів і ґрунтуються на міркуваннях неекономічного характеру, таких як міркування моралі чи піклування про громадський порядок, міркування громадської безпеки, гігієни чи здоров`я населення, або міркування ветеринарного чи фітосанітарного порядку, пов`язані із захистом диких видів тварин і рослин, яким загрожує вимирання (знищення), або міркування захисту авторських прав та промислової власності.

Відтак, в вищевикладених положеннях Стамбульської конвенції відсутні обмеження, передбачені частиною 7 статті 106 МК України в частині заборони передачі товарів, поміщених у митний режим тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами, у користування іншій особі.

При цьому, передача товарів, поміщених у митний режим тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами у користування іншій особі, без порушення інших умов митного режиму тимчасового ввезення, не може вважатися порушенням митного законодавства, оскільки суперечить положенням Конвенції та загальноприйнятним засадам міжнародного права.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частинами 1, 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» визначено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті. що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

У відповідності до п. 56.21 ст. 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Наведена норма кореспондує п. 4 ст. 3 МК України, в якій вказано, що у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Крім того, положеннями Стамбульської конвенції встановлено, що нею не передбачається обмеження на передачу ввезених товарів іншим особам (в частині товарів ввезених по Додатку Е), а ціллю Стамбульської конвенції є визначення порядку та умов митного режиму, який дозволяє приймати товари умовно звільнені від ввізного мита і податків, де основною умовою являється те, що вказані товари повинні призначатися для подальшого вивезення у встановлений термін, та не піддаватися змінам, за винятком нормального зниження їхньої вартості (амортизації) внаслідок їхнього використання.

Порядок цільового використання товарів, звільнених від оподаткування, або умов, за яких надається умовне повне або часткове звільнення від оподаткування митом передбачене статтею 282 МК України, а в даних операціях не вбачається порушення позивачем вимог цієї статті.

Наведене узгоджується із правовою позицією, що викладена Верховним Судом у постанові від 12.03.2019 року (справа №813/2435/17).

Крім того, в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 813/1893/17, в якій розглядались аналогічні спірні правовідносини зазначено, що норми законодавства суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків, отже рішення повинне бути прийняте на користь платника податку.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що оскільки позивачем виконано всі митні формальності, передбачені положеннями Конвенції та відповідними нормами діючого законодавства, своєчасно та у належному розмірі сплачено всі митні платежі, оскаржуване повідомлення-рішення контролюючого органу є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (№ 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року у справі № 1340/6029/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель