Суддя: Князєв Всеволод Сергійович
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

17 вересня 2019 року

м. Київ

Провадження № 11-129сап19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Князєва В. С.,

суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Яновської О. Г.

розглянула в порядку письмового провадження заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід суддів Великої Палати Верховного Суду Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г. від участі в розгляді справи за скаргою ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 20 грудня 2018 року «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 липня 2018 року № 2247/3дп/15-18 про притягнення судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності»,

У С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою, в якій просив скасувати рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 20 грудня 2018 року № 3965/0/15-1 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 липня 2018 року № 2247/3дп/15-18 про притягнення судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».

Ухвалами від 18 березня 2019 року Велика Палата Верховного Суду задовольнила клопотання ОСОБА_1 , поновивши йому строк звернення до суду зі скаргою на рішення ВРП від 20 грудня 2018 року № 3965/0/15-18, відкрила провадження за цією скаргою та витребувала з ВРП матеріали, на підставі яких було прийнято спірне рішення.

Ухвалою від 03 квітня 2019 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

13 вересня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . звернувся із заявами про відвід суддів Великої Палати Верховного Суду: Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г. від участі в розгляді цієї справи.

Як на підставу для відводу суддів, ОСОБА_2 послався на пункт 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), а саме наявність інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності суддів.

На обґрунтування цієї підстави ОСОБА_2 зазначив, що в пункті 93 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Мікалефф проти Мальти» йдеться по те, що існування неупередженості повинно бути визначено за наступними критеріями: суб`єктивний тест, що вивчає персональні переконання і поведінку конкретного судді, з метою визначення чи існувало неупереджене або суб`єктивне ставлення судді у конкретній справі; відповідно до об`єктивного тесту визначається чи суд, а також, серед іншого, його структура, забезпечила відповідні гарантії для виключення легітимних сумнівів стосовно його неупередженості.

ОСОБА_2 послався на те, що у процесі призначення суддів Верховного Суду не було дотримано верховенства права з точки зору дотримання вимог законодавства членами Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС) ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під час здійснення ним повноважень, що ставить під сумнів справедливість призначення суддів, рішення відносно яких були прийняті в тому числі за їх участю. Стверджує, що суддя Верховного Суду не може відповідати принципам неупередженості, зокрема, за об`єктивним критерієм, та принципам справедливості, оскільки призначення суддів відбулося за участю цих членів ВККС, які не відповідали вимогам закону.

Щодо члена ВККС ОСОБА_5 заявник указує на невідповідність вимогам Закону України «Про судоустрій та статус суддів» стажу його професійної діяльності, відсутність відомостей про нього як адвоката у Єдиному реєстрі адвокатів України.

Стосовно члена ВККС ОСОБА_6 заявник посилається на невідповідність цього члена ВККС вимогам зазначеного Закону, оскільки станом на момент надання рекомендацій та призначення на посади суддів Верховного Суду він не зупинив своєї адвокатської діяльності.

З огляду на наведене, заявник вважає, що судді Великої Палати Верховного Суду не можуть відповідати принципам неупередженості, зокрема, за об`єктивним критерієм та принципам справедливості.

Обговоривши наведені у заявах про відвід суддів доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини сьомої статті 266 КАС на рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути подана скарга до Великої Палати Верховного Суду. Така скарга розглядається за правилами касаційного провадження, встановленими цим Кодексом.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) є судом, установленим законом, для розгляду скарги ОСОБА_1 на рішення ВРП від 20 грудня 2018 року № 3965/0/15-1 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 липня 2018 року № 2247/3дп/15-18 про притягнення судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».

Вирішуючи у цьому провадженні питання про відвід суддів Великої Палати Верховного Суду від розгляду справи, та, постановляючи за наслідками його розгляду цю ухвалу, Велика Палата Верховного Суду зважає на те, що заяви ОСОБА_2 від 13 вересня 2019 року подані в одній справі з одних і тих же підстав, тобто ці заяви фактично є єдиним зверненням до суду з відводом суддів Великої Палати Верховного Суду.

З огляду на закріплені у параграфі 2 глави 2 розділу І та статті 39 КАС правила інстанційної юрисдикції й порядок вирішення заявленого відводу для вирішення питання про відвід суддів такого колегіального органу Верховного Суду як Велика Палата іншого суду законодавством не встановлено.

Відповідно до частини першої статті 36 КАС суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Стаття 6 Конвенції вимагає суд у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

ОСОБА_2 зазначає, що наявність упередженості вказаних у заявах про відвід суддів встановлена ним за об`єктивним критерієм, зміст якого наведено у рішенні ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти».

Практика цього Суду свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункті 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

ЄСПЛ в пункт 49 рішення у справі «Білуха проти України вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі «Білуха проти України»).

Посилання ОСОБА_2 на упередженість суддів через ймовірну невідповідність членів ВККС вимогам закону станом на момент надання рекомендацій та призначення на посади суддів Верховного Суду не доводить упередженості суддів при розгляді саме цієї справи. Крім того, з предмета та меж перегляду в цій справі не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість або необ`єктивність суддів, яким заявлено відвід.

Отже, обставини, наведені на обґрунтування заяв про відвід суддів, не знайшли свого підтвердження. Тому відсутні підстави для висновку про наявність визначених пунктом 4 частини першої статті 36 КАС та інших передумов для відводу названих вище суддів Великої Палати Верховного Суду.

Разом з тим, відповідно до частини сьомої статті 40 КАС питання про відвід судді Великої Палати розглядає Велика Палата. У розгляді Великою Палатою питання про відвід не бере участі суддя, якому такий відвід заявлено.

Однак, Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про відвід усіх суддів не може розглянути це питання відповідно до зазначеної норми, оскільки за таких обставин не буде належного складу суду за відсутності кворуму.

Окрім наведеного, Велика Палата Верховного Суду також бере до уваги, що в разі задоволення відводу її суддям, розгляд скарги ОСОБА_1 на рішення ВРП може не відбутися, оскільки формально не існуватиме складу суду, установленого для цього законом. За такої правової ситуації скаржник може бути позбавлений передбаченого статтею 6 Конвенції права на доступ до правосуддя. У поєднанні з наведеними вище аргументами настання такої ситуації є неприпустимим.

Також, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що суддя Данішевська В. І. як Голова Верховного Суду входить до складу ВРП за посадою і відповідно до статті 35 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» не може брати участі у перегляді Верховним Судом рішення ВРП, тому заява ОСОБА_2 про відвід судді Великої Палати Верховного Суду Данішевської В. І. підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 36, 40, 248, 256 КАС, Велика Палата Верховного Суду

У Х В А Л И Л А:

Відмовити в задоволенні заяв представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід суддів Великої Палати Верховного Суду Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г. від участі в розгляді справи за скаргою ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 20 грудня 2018 року «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 липня 2018 року № 2247/3дп/15-18 про притягнення судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід судді Великої Палати Верховного Суду Данішевської В. І. від участі в розгляді цієї справи залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. С. Князєв
Судді:
Н. О. Антонюк О. С. Золотніков
Т. О. Анцупова Л. М. Лобойко
С. В. Бакуліна Н. П. Лященко
В. В. Британчук О. Б. Прокопенко
Ю. Л. Власов В. В. Пророк
М. І. Гриців Л. І. Рогач
Д. А. Гудима О. М. Ситнік
Ж. М. Єленіна О. Г. Яновська