Справа № 826/13822/18
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Степанюка А.Г., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., за участі представника позивача ОСОБА_1 ., представника відповідача Худякової Н.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС м. Києва на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС м. Києва про визнання дій протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В:

28.08.2018 ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби м. Києва про визнання дії протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 26 червня 2018 року №0-2655.

На обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що нерухоме майно, яке належить позивачу на праві власності, не є об`єктом оподаткування, оскільки використовується позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником шляхом розведення свиней.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 січня 2019 року адміністративний позов задоволено: визнано дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 26 червня 2018 року №0-2655, винесене Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що позивач не підпадає під визначення сільськогосподарський товаровиробник, є фізичною особою, що має у власності нежитлову нерухомість, у зв`язку з чим є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, більше того 31 січня 2017 року позивач припинив свою діяльність, як фізична особа-підприємець, що здійснює господарську діяльність, як сільськогосподарський товаровиробник.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, яким підтримано висновки суду першої інстанції.

В судовому засідання представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник позивача заперечував проти її задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 є власником нежитлових приміщень - свинарника, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно №9 від 17 лютого 2009 року.

Позивач є сільськогосподарським товаровиробником та здійснює сільськогосподарську діяльності шляхом розведення свиней, у формі домогосподарської діяльності. Протягом 2017 року позивач набув поголів`я свиней, про що свідчать ветеринарні свідоцтва за 2017 рік та приписи ветеринарної служби.

Зазначений свинарник використовується позивачем у сільськогосподарській діяльності шляхом розведення свиней з 2009 року. Крім того до 31 січня 2017 року позивач був зареєстрований, як фізична особа-підприємець, про що свідчить витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

26 червня 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення №0-2655, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, яке перебуває у власності фізичних осіб, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у розмірі 18872,00 грн.

Вважаючи, що вказане податкове повідомлення-рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вищенаведені обставини підтверджені належним та допустимим доказами.

Згідно частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК України).

Згідно з пп. 266.1.1. п.266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

За приписами пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

При цьому, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).

Однак, відповідно до абзацу «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що основним видом діяльності позивача є 01.46 «Розведення свиней (основний)» 46.23 «Оптова торгівля живими траринами», а нежитлова будівля, що розташована в Т.Шевченка, будинок АДРЕСА_1 та належить позивачу на праві власності, використовується ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником: розведення свиней.

З вищенаведеного вбачається, що оскільки позивач, як особа, яка займається розведенням свиней, використовує нежитлову будівлю у своїй господарській діяльності, він є звільнений від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Визначення сільськогосподарський товаровиробник, яке міститься у пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, застосовуються виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», що прямо визначено самим пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

З аналізу вищевикладеного суд приходить до висновку, що у даному випадку до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане визначення не застосовується, оскільки не відноситься до розділу ХІІ «Податок на майно».

Водночас, відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробниками сільськогосподарської продукції визнаються юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності.

Крім того, у Законі України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років», який є чинним, міститься наступне визначення, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Відповідно до п.п.5.2, 5.3 ст. 5 ПК України, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу; інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку зміст поняття «сільськогосподарський товаровиробник», викладеного у Законі України «Про сільськогосподарський перепис» та у Податковому кодексі України, не суперечить один одному, оскільки визначення, закріплене законодавцем у пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України має чітко обмежену сферу застосування та, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень п.5.3 ст. 5 Податкового кодексу України.

За приписами пп. "ж" пп. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Разом з тим, з положень Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарської силоси та інше.

Крім того, Головним управлінням ДФС в м. Києві не було враховано презумпцію правомірності рішень платника податку, закріплену підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України, відповідно до якої в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Колегія суддів також вважає за необхідне врахувати рішення Європейського суду з прав людини у справах Сєрков проти України (заява №39766/05), Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06), якими було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що комплекс приміщень свинарника, що знаходиться по АДРЕСА_1 ж, с. Омельянів, Коцелецького району, Чернігівської області, що належить позивачу на праві власності, не є об`єктом оподаткування, згідно літери "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки використовується позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником шляхом розведення свиней, тому у позивача не виникло обов`язку по сплаті податку на нерухоме майно, відмінене від земельної ділянки, оскільки позивач фактично є сільськогосподарським товаровиробником, виходячи з положень статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис", тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим і підлягає скасуванню.

Беручи до уваги встановлене судом апеляційної інстанції в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не виконано обов`язок, встановлений частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України щодо доказування правомірності свого рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються у зв`язку з тим, що такі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що дотримано судом першої інстанції.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Повне судове рішення складено 30.09.2019 р.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС м. Києва на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 січня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС м. Києва про визнання дій протиправним та скасування рішення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

А.Г. Степанюк