Справа № 200/9772/19-а
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 р. Справа№200/9772/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А., при секретарі Мангуш З.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.09.2018 року по справі № 805/4011/18-а рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 30.05.2016 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні допомоги при народженні дитини визнано незаконним та скасовано, зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.04.2016 року з урахування правової оцінки, наданої судом в даному рішенні. Листом відповідача від 21.11.2018 року № 01-14/9127 на заяву позивачки щодо виконання рішення суду її було повідомлено про те, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.09.2018 року по справі № 805/4011/18-а управлінням повторно розглянута заява від 21.04.2016 року та призначена допомога при народженні допомоги. Але зв`язку з відсутністю фінансування на виконання рішень суду нарахована заборгованість управлінням виплачена не була. ОСОБА_1 вважає незаконними дії відповідача щодо відмови виплачувати нараховану заборгованість із допомоги при народженні дитини, а тому просить суд зобов`язати управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради виплатити ОСОБА_1, призначену допомогу при народженні дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 41 280, 00 гривень.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позову. В обґрунтування незгоди представник Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради зазначає, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.09.2018 року по справі № 805/4011/18-а відповідачем призначено допомогу при народженні дитини ОСОБА_1 з 01.05.2015 року по 31.05.2015 року у сумі 10 320, 00 грн, з 01.06.2015 року по 31.05.2018 року у щомісячному розмірі 860, 00 грн. Але на виплату допомоги при народженні дитини, яка призначена позивачці за період з 01.05.2015 року по 31.05.2018 року в управління не передбачено видатків на виконання рішення суду. Для вирішення цього питання виконавчий комітет Краматорської міської ради двічі звертався до Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації з листами від 09.08.2018 року № 01-40/4607, від 20.06.2019 року № 01-40/3467, в яких просили посприяти у вирішенні цієї ситуації або ініціювати виділення додаткових кошторисних призначень. З огляду на наведене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12.08.2019 року клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, - задоволено частково. Відстрочено позивачці сплату судового збору до ухвалення рішення в адміністративній справі. Прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії та відкрито провадження по справі № 200/9772/19-а. Розгляд адміністративної справи № 200/9772/19-а визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання по справі на 20.08.2019 року о 10 год. 00 хв.

Pозгляд справи № 200/9772/19-а за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії відкладено з 20.08.2019 року на 25.09.2019 року о 10-00год. у зв`язку з неявкою сторін по справі.

Представник відповідача та позивач, належним чином повідомлені про дату, час та місце підготовчого засідання, до суду не з`явились, а тому згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 та особою, переміщеною з тимчасово окупованої території, що підтверджується дублікатом довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.02.2016 року № 1426/65852 (а.с.12-13, 15 зворотній бік).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 19.03.2016 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.15). ОСОБА_1 21 квітня 2016 року звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради з заявою про призначення допомоги при народженні дитини до досягнення нею трирічного віку на сина ОСОБА_3 .

Проте, рішенням Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 30.05.2016 року за номером особового рахунку (пенс.справи): 6086, позивачу відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказані обставини встановлені рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.09.2018 року у адміністративній справі № 805/4011/18-а, що набрало законної сили та не доказуються при розгляді даної справи, оскільки у ній беруть участь ті самі особи, стосовно яких встановлено ці обставини (ч.4 ст.78 КАС України).

Так, рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі № 805/4011/18-а від 28.09.2018 року визнано протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Визнано незаконним та скасовано рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 30.05.2016 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні допомоги при народженні дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення допомоги при народженні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 21.04.2016 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні (а.с.15-17).

05.11.2018 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою з приводу виконання вищезазначеного рішення суду (а.с.18).

У відповідь на заяву позивачки від 05.11.2018 року Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради листом від 21.11.2018 року № 01-14/9127 повідомило, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.09.2018 року по справі № 805/4011/18-а управлінням повторно розглянута заява ОСОБА_1 від 21.04.2016 року та призначена допомога при народженні дитини. Станом на дату опрацювання призначений позивачці загальний розмір допомоги при народженні дитини складає 41 280, 00 грн. Але у зв`язку з відсутністю фінансування на виконання рішень суду нарахована заборгованість буде виплачена за умови додаткового фінансування (а.с.19-20).

28.02.2019 року ОСОБА_1 звернулась до начальника Краматорського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про примусове виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 805/4011/18-а від 28.09.2018 року (а.с.21).

15.03.2019 року старшим державним виконавцем Краматорського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відкрито виконавче провадження № 58589034 з виконання виконавчого листа № 805/4011/18-а від 05.12.2018 року (а.с.37 зворотній бік).

Листом Краматорського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 1413-17/5336/23228 від 11.04.2019 року позивачку було повідомлено щодо закінчення виконавчого провадження у зв`язку з тим, що згідно з листом № 01-14/2430 від 25.03.2019 року (а.с.36) Управлінням праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради прийнято рішення призначити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини (а.с.34-35) та нараховано вказану допомогу при народженні дитини за період з 01.06.2015 року по 31.05.2015 року у розмірі 10 320, 00 грн, за період з 01.06.2015 року по 31.05.2018 року у щомісячному розмірі 860, 00 грн (а.с.22-23).

Суд зазначає, що для вирішення питання про виплату ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини виконавчий комітет Краматорської міської ради звертався до Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації з листом від 20.06.2019 року № 01-40/3467, в якому просив посприяти у вирішенні цієї ситуації або ініціювати виділення додаткових кошторисних призначень (а.с.33).

Згідно відповіді, яку надав Департамент, останній звернувся з відповідним листом «Про отримання роз`яснень» від 29.08.2018 року за № 01-16/1023/0/201-18 до Міністерства соціальної політики України (а.с.39).

11 жовтня 2018 року Департаментом соціального захисту населення було отримано відповідь від Міністерства соціальної політики України за № 526/0/188-10, яку було направлено на адресу управління. Зі змісту даної відповіді вбачається, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2017 року № 591 було утворено міжвідомчу робочу групу з вирішення проблемних питань, пов`язаних із виникненням заборгованості держави за рішеннями судів. Робочою групою було підготовлено проект стратегії погашення заборгованості держави та запобігання її виникненню. При підготовці проекту акта на засіданнях робочої групи обговорювалось порушене у листі питання, а також проблеми сплати судового збору. Також додатково повідомлено, що питання на час надання даної відповіді опрацьовується відповідними центральними органами виконавчої влади, представники яких входять до Робочої групи (а.с.38).

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Суд зазначає, що невиконання судового рішення має наслідком відповідальність, встановлену законом. Згідно з частиною 1 статті 370 КАС України судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і належить виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 КАС України суд під час вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

17.07.1997 Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України. Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Згідно зі статтею 32 Конвенції питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який діє відповідно до Конвенції, рішення ЄСПЛ є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру. ЄСПЛ у рішенні від 15.10.2009 у справі Юрій Миколайович Іванов проти України, № 40450/04 зазначив, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, прийняті проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до вимог Конвенції.

ЄСПЛ констатує, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи Войтенко проти України від 29.06.2004, № 18966/02, Hornsby проти Греції від 19.03.1997, № 980079). Суд зазначає, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

Отже, аналізуючи приписи міжнародного та національного законодавства, суд дійшов висновку, що невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, саме без поважних причин є порушенням невід`ємних та гарантованих прав людини.

Статтею 1 Конвенції визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: "перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою" (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд наголошує, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Отже, суд зазначає, що гарантоване Конвенцією право на мирне володіння майном може бути обмежене лише у випадках, що прямо передбачені Законом.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачем в добровільному порядку частково виконано рішення суду, проте не здійснено виплату заборгованості з допомоги при народженні дитини у зв`язку з відсутністю фінансування для виконання рішень суду. При цьому, для вирішення питання щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду виконавчий комітет Краматорської міської ради звернувся до Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації з листом від 20 червня 2019 року № 01-40/3767, щодо сприяння вирішення даного питання або ініціювання виділення додаткових коштів. Разом з тим, Департамент соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації звернувся до Міністерства соціальної політики України. Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 11 жовтня 2018 року № 526/0/188-10 рішення судів, в яких боржниками є органи соціального захисту населення, не можуть бути виконанні через відсутність бюджетних асигнувань. Вказане питання опрацьовується відповідними органами виконавчої влади.

Так, положеннями статті 1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" встановлено, що громадяни України, в сім`ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" покриття витрат на виплату державної допомоги сім`ям з дітьми здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів.

При цьому, приписами статті 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі статтею 116 Бюджетного кодексу України порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України; здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цьому Кодексу чи закону про Державний бюджет України.

Крім того, відповідно до п.1 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року № 228, кошторис бюджетної установи - її основний плановий фінансовий документ, яким на бюджетний період установлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов`язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень.

За змістом абз.1 п.5 Порядку № 228 установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду.

Установи мають право брати бюджетні зобов`язання, витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті обставин цієї справи, суд зауважує, що невиконання відповідачем судового рішення в частині виплати заборгованості з допомоги при народженні дитини за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновок щодо застосування норм права, викладений в постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року по справі № 405/3663/13-а (касаційне провадження К/9901/1598/18), від 21 лютого 2018 року по справі № 814/2655/14.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії є такими, що не підлягають задоволенню.

При вирішенні питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12.08.2019 року позивачу відстрочена сплата судового збору до ухвалення судового рішення по справі.

Згідно з ч. 2 ст. 133 КАС України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Таким чином, зважаючи на те, що ухвалою суду позивачу була відстрочена сплата судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з позивача 768, 40 грн. на користь Державного бюджету України, як того вимагає ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Згідно з ч. 3 ст. 243 КАС України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 139, 244-250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (, 84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Героїв Небесної Сотні, буд.23) про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 768, 40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) на користь Державного бюджету України.

Повний текст рішення складено 30 вересня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб