Справа № 810/3551/18
Суддя: Гусак М.Б.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 вересня 2019 року

Київ

справа №810/3551/18

адміністративне провадження №К/9901/14985/19

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:

суддя-доповідач Гусак М. Б.,

судді Білоус О. В, Усенко Є. А.,

за участю:

секретаря судового засідання Хом`яка О. А.,

представника позивача - Вітусєвича Я. Ф.,

представників відповідача - Куліди А. А., Станіславського Д. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року (суддя Лисенко В. І.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року (судді Собків Я. М., Ісаєнко Ю. А., Файдюк В. В.) у справі № 810/3551/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМ-АГРО-СЕРВІС» до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ХІМ-АГРО-СЕРВІС» (далі - ТОВ «ХІМ-АГРО-СЕРВІС», Товариство) звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - ГУ ДФС у Київській області) від 16 квітня 2018 року: № (нараховано 5379 грн транспортного податку з юридичних осіб), № (збільшено на 4735504 грн суму зобов`язання з прибутку приватних підприємств та нараховано 415425 грн штрафних санкцій), № (збільшено на 4345639 грн суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість та нараховано 2172820 грн штрафних санкцій), № (зменшено на 80642 грн розмір суми від`ємного значення з податку на додану вартість), № (нараховано 134000 грн штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів).

На обґрунтування позовних вимог Товариство посилалося, зокрема на те, що господарські відносини між ним та його контрагентами мали реальний характер; товар поставлений продавцями та оплачений ним; господарські операції належним чином відображені у податковому обліку і податковій звітності; ним надавались всі належним чином оформлені первинні документи, що підтверджують реальність проведених господарських операцій, а їх оподаткування здійснено відповідно до вимог чинного законодавства; воно не мало обов`язку сплачувати транспортний податок за придбаний автомобіль, адже згідно з переліком легкових автомобілів, розміщених на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку, транспортний засіб не підлягав оподаткуванню транспортним податком; висновок контролюючого органу щодо перевищення ліміту залишку готівки у касі не відповідає дійсності, оскільки вся наявна у касі сума станом на 30 грудня 2016 року відповідно до видаткового касового ордеру, була видана у якості дивідендів.

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 26 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року, адміністративний позов ТОВ «ХІМ-АГРО-СЕРВІС» задовольнив частково, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 16 квітня 2018 року №, №, №, №, у задоволенні решти позовних вимог відмовив.

При цьому, суди виходили із безспірності, фактичності та дійсності господарських операцій між позивачем та його контрагентами, підтверджених достатньою, достовірною та належною доказовою базою, наявною в матеріалах справи (договорами, видатковими накладними, актами приймання-передачі, платіжними документами тощо); дотримання позивачем порядку ведення касових операцій (не перевищення ліміту залишку готівки у касі). Щодо податкового повідомлення-рішення від 16 квітня 2018 року № суди погодилися з висновком контролюючого органу про необхідність сплати позивачем транспортного податку.

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, ГУ ДФС у Київській області подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами при розгляді справи, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення й ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, обґрунтованість оскаржуваних судових рішень у межах наведених у касаційній скарзі доводів, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 44.1. статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За змістом частини першої статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які у розумінні

абзацу одинадцятого статті 1 цього Закону є документами, які містять відомості про господарську операцію та відповідно до частини другої статті 9 цього ж Закону повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської діяльності і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За правилами підпункту «а» пункту 198.1. статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

За змістом пункту 198.3. статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку, зокрема з придбанням або виготовленням товарів та послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Зі змісту пункту 198.6. статті 198 ПК України вбачається, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідних товарів (робіт, послуг).

Суди встановили, що ТОВ «ХІМ-АГРО-СЕРВІС» є юридичною особою, зареєстрованою Голосіївською районною державною адміністрацією в м. Києві 7 грудня 2010 року за № 1 027024, перебуває на обліку в Яготинському відділенні Броварської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області.

Протягом 2015- 2017 років позивач (як покупець) укладав договори купівлі-продажу (поставки) засобів захисту рослин, насіння сільськогосподарських культур, угоди щодо надання послуг з обробки (протруювання) насіння сільськогосподарських культур, поставки мінеральних добрив з такими товариствами з обмеженою діяльністю (далі - ТОВ): «АМАД», «УБСП ТЦ «СІЧ», «АІНТЕК», «ІМП Україна», «ПРІУМ ІНТ ФОРС», «БКУ-М-Пост», «АГРОФЛЕКСГРУП 2015», «Ріджвей хімкомпані», «По-перше агро», а також договір поставки (як постачальник) цукру-піску з ТОВ «Локстон». За результатами здійснення цих господарських операцій зареєстровано відповідні податкові накладні.

Підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є висновки, викладені в акті перевірки від 26 березня 2018 року №214/10-36-14-02-13/37412862, згідно з якими ТОВ «ХІМ-АГРО-СЕРВІС» порушило, зокрема вимоги: пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (у результаті чого занизило на 4735504 грн податок на прибуток); пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пункту 44.1 статті 44 ПК України (внаслідок чого занизило на 4345639 грн податкове зобов`язання з податку на додану вартість); абзацу «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України; пункту 267.6 статті 267 ПК України (у результаті чого занизило на 4167,00 грн суму транспортного податку за 2017 рік); пункту 2.8 Положення про порядок ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637.

На обґрунтування цих висновків контролюючий орган послався на те, що у період, який перевірявся, ТОВ «ХІМ- АГРО-СЕРВІС» мало фінансово-господарські відносини із ТОВ: «АМАД», «УБСП ТЦ «СІЧ», «АІНТЕК», «ІМП Україна», «ПРІУМ ІНТ ФОРС», «БКУ-М-Пост», «АГРОФЛЕКСГРУП 2015», «Ріджвей хімкомпані», «По-перше агро», «Локстон», діяльність яких спрямована на документальне оформлення безтоварних господарських операцій з метою формування сум податкового кредиту, а також порушило вимоги законодавства щодо оподаткування належного йому транспортного засобу (не зареєструвало декларацію з транспортного податку) та правил дотримання ліміту готівки у касі (видатковий касовий ордер від 30 грудня 2016 року №115 на суму 67000,00 грн не містить підпису одержувача).

Водночас, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи містять всі обов`язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам; відповідачем як суб`єктом владних повноважень не було доведено юридичної дефектності чи невідповідності первинних документів вимогам чинного законодавства; висновки, відображені у податковій інформації, є лише відображенням дій працівників податкових органів, і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків, та не є доказами у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, адже складена податкова інформація по контрагенту позивача містить інформацію виключно щодо дотримання податкового законодавства відповідним контрагентом, у ході здійснення ним господарської діяльності; платник податків не може нести відповідальність за невиконання вимог податкового чи іншого законодавства своїми контрагентами, а тим більше контрагентами контрагентів; платник податків не може нести фінансову відповідальність з тієї підстави, що в податкового органу відсутня можливість підтвердження постачання товару по ланцюгу постачання від контрагентів постачальника, оскільки в такому випадку підставою юридичної відповідальності є припущення контролюючого органу про можливе порушення, що суперечить статті 4, пункту 86.1 статті 86, статтям 109, 111, 112 ПК України; протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визнані як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді; до винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту на досудовому розслідуванні не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві; вирок Вишгородського районного суду Київської області від 8 серпня 2018 року у справі № 363/261/18 не містить будь-яких фактичних обставин та фактів про господарські операції між ТОВ «АГРОФЛЕКСГРУП 2015» та позивачем.

Відповідно до частини першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам судові рішення у цій справі не відповідають з огляду на наступне.

Докази, на які послалися суди на обґрунтування своїх рішень, є обов`язковими, але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення господарських операцій.

Оскільки у справі, яка розглядається, ГУ ДФС у Київській області посилалося на те, що контрагенти позивача є учасниками кримінальних проваджень, а більшість з директорів (керівників) цих контрагентів заперечують свою участь у реєстрації та фінансово-господарській діяльності цих товариств, то перевірка і встановлення таких обставини мала значення для правильного вирішення спору, оскільки ознаки фіктивності господарської діяльності безпосередньо впливають на встановлення чи спростування факту здійснення господарських операцій та можливість формування на підставі первинних документів фіктивних підприємств податкової вигоди.

Так, зі змісту протоколу допиту, здійсненого оперативним відділом Державної установи «Синельниківська виправна колонія № 94» щодо ОСОБА_1 (директора ТОВ «АМАД»), вбачається, що він заперечує свою причетність до діяльності цього товариства та підписання будь-яких документів; згідно з протоколом допиту ОСОБА_2 (уповноважений представник та підписант ТОВ «АІНТЕК»), проведеного Броварською об`єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Київській області, він будь-яких дій щодо реєстрації цього товариства не здійснював, жодних документів щодо його фінансово-господарської діяльності не підписував; зі змісту листа Броварської Об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області вбачається, що згідно з поясненнями ОСОБА_3 (засновник / керівник ТОВ «ІМП Україна»), він заперечує свою причетність до фінансово-господарської діяльності цього товариства та підписання будь-яких документів; згідно з поясненнями, наданими Прокурору військової прокуратури Одеського гарнізону, ОСОБА_4 зареєстрував ТОВ «БКУ-М-Пост», але у зв`язку з проходженням військової служби, господарську діяльність не здійснював; згідно з протоколом допиту ОСОБА_5 , здійсненого Броварською об`єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Київській області, він зареєстрував ТОВ «АГРОФЛЕКСГРУП 2015» за грошову винагороду, договорів від імені цього товариства не підписував; згідно з протоколом допиту ОСОБА_6 , проведеного Броварською об`єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Київській області, він заперечує свою причетність до діяльності ТОВ «ЛОКСТОН».

При цьому, договори з позивачем укладалися від імені згадуваних товариств-контрагентів через зазначених фізичних осіб.

Викладені в акті перевірки висновки про порушення ТОВ «ХІМ-АГРО-СЕРВІС» податкового законодавства мотивовані також тим, що господарські операції з контрагентами позивача (ТОВ «АМАД», ТОВ «УБСП ТЦ «СІЧ», ТОВ «АІНТЕК», ТОВ «ІМП Україна», ТОВ «ПРІУМ ІНТ ФОРС», ТОВ «БКУ-М-Пост», ТОВ «АГРОФЛЕКСГРУП 2015», ТОВ «Ріджвей хімкомпані», ТОВ «По-перше агро») не мали реальних правових наслідків, факт придбання ними проданого позивачу товару встановити неможливо, як і дослідити рух продукції по ланцюгу постачання; згідно з даними Єдиного державного реєстру податкових накладних відсутні операції щодо придбання цими контрагентами (їх постачальниками) товарів, які поставлялися позивачу (засоби захисту рослин, насіння сільськогосподарських культур, мінеральні добрива); за наслідками операцій з ТОВ «АМАД», ТОВ «ПРІУМ ІНТ ФОРС», ТОВ «БКУ-М-Пост», ТОВ «Ріджвей хімкомпані», ТОВ «По-перше агро» у позивача рахувалася кредиторська заборгованість - більше десяти мільйонів гривень, з ТОВ «СІЧ» та ТОВ «АГРОФЛЕКСГРУП 2015» - кредиторська заборгованість (близько чотирьох мільйонів гривень) переведена на інші товариства на підставі договорів про переведення боргу. Наявність такої заборгованості у позивача протягом майже трьох років (на дату здійснення контролюючим органом перевірки) може також свідчити про нереальність господарських операцій позивача з зазначеними контрагентами, які поставляли без оплати товар на значні суми, не стягуючі заборгованість з боржника при тривалому невиконанні зобов`язань.

На думку Колегії суддів, суди попередніх інстанцій помилково не врахували, що для цілей податкового обліку беруться до уваги насамперед економічні наслідки, створені господарськими операціями, а не особливості оформлення відповідних операцій; не застосували підходу «превалювання суті над формою» та не з`ясували справжню сутність правовідносин, дослідивши лише відповідність договорів формальним вимогам, передбаченим законодавством, а не фактичні відносини, що існували.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин справи, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За правилами частини третьої статті 77 цього Кодексу суд може пропонувати сторонам надати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Судами попередніх інстанцій в порушення принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи не надано належної правової оцінки доводам відповідача і, як наслідок, не встановлено повноважність осіб, які підписували від імені контрагентів первинні документи, які стали підставою для формування податкового обліку позивача. Дані обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору та входять до предмета доказування в справі.

Відповідно до пункту 13 частини другої статті 9 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (далі - Закон № 755-IV) в Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо, дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Згідно зі статтею 10 Закону № 755-IV якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у випадку нез`ясування платником податків наявності повноважень у представника контрагента на укладення угоди, здійснення господарської операції та оформлення первинних документів, така поведінка може свідчити про наявність умислу на безпідставне одержання податкової вигоди та тягнути за собою ризик настання негативних наслідків для такого платника, зокрема - неврахування для цілей податкового обліку господарських операцій, підтверджених документами, оформленими з порушенням приписів чинного законодавства.

За правилами частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Ухвалою від 7 червня 2018 року Печерський районний суд м. Києва звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, кримінальне провадження закрив. Водночас, розглядаючи цю кримінальну справу, суд встановив, що наприкінці березня 2016 року ОСОБА_7 за матеріальну винагороду вступив у попередню злочинну змову з невстановленою досудовим слідством особою з метою придбання (перереєстрації) на своє ім`я ТОВ «Ріджвей Компані». При цьому, ОСОБА_7 управлінську діяльність не здійснював, угоди фінансового характеру не укладав, печатку підприємства не отримував, а реєстраційні та установчі документи підприємства передав невстановленій досудовим розслідуванням особі, що надало змогу вести незаконну діяльність з мінімізації податкових зобов`язань шляхом складання фіктивних документів з фінансово-господарської діяльності, звітів зі сплати податків, перерахування грошових коштів без фактичного проведення фінансово-господарських операцій. Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України, кваліфіковане як фіктивне підприємництво, тобто придбання суб`єкта підприємницької діяльності - ТОВ «Ріджвей Хімкомпані» з метою прикриття незаконної діяльності.

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 8 серпня 2018 року затверджено угоду від 12 січня 2018 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 про визнання винуватості та визнано останнього винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво, придбання суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності) і призначено йому узгоджене сторонами покарання - штраф у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Під час розгляду цієї кримінальної справи, суд встановив, що ОСОБА_5 у червні 2015 року за матеріальну винагороду вступив у попередню злочинну змову з невстановленою досудовим слідством особою, з метою придбання (перереєстрації) на своє ім`я ТОВ «АГРОФЛЕКСГРУП 2015» без наміру здійснення господарської діяльності, для сприяння незаконній діяльності інших осіб, зокрема, перерахуванню коштів за неіснуючі фінансово-господарські операції іншим суб`єктам господарської діяльності.

Верховним Судом України неодноразово, з метою усунення неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права зазначалось, що факт фіктивності господарської діяльності не може залишитися неврахованим судами, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю навіть за формального підтвердження її первинними документами та дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення, зокрема відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту, є безпідставними.

Вказаний правовий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 26 січня 2016 року у справі N 21-4781а15; від 22 березня 2016 року у справі N 21-170а16; від 22 березня 2016 року у справі N 21-2927а15; від 29 березня 2016 року у справі N 21-5315а15; від 12 квітня 2016 року у справі N 21-3270а15; від 12 квітня 2016 року у справі N 21-3635а15; від 19 квітня 2016 року у справі N 21-4985а15; від 26 квітня 2016 року у справі N 21-4976а15; від 24 травня 2016 року у справі N 21-5332; від 14 червня 2016 року у справі N 21-1318а16.

У постановах Верховного Суду України від 5 березня 2012 року № 21-421а11, від 1 грудня 2015 року № 21-1661а15, від 2 грудня 2015 року № 21-3849а15 викладено висновок про те, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, підписані від імені осіб, які не брали участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків-покупця, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду не вважає за необхідне відступити від зазначених висновків Верховного Суду України.

Водночас, суди попередніх інстанцій ці обставини не встановлювали, не дивлячись на те, що вони мають істотне правове значення.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити, зокрема, підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів.

З матеріалів справи вбачається, що контролюючий орган на обґрунтування своїх доводів зазначав, зокрема про неподання контрагентами позивача: розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), що може свідчити про відсутність працюючих; декларацій з податку на прибуток за 2015 рік, у зв`язку з чим неможливо встановити наявність активів у підприємства та підтвердити факт декларування доходів від реалізації та відповідно здійснення витрат на придбання товарів; даних про придбання товарів, які продавалися або використання яких було необхідним для надання послуг.

Таким чином, у цій справі недослідженими залишилися й обставини про наявність у контрагентів позивача відповідних товарів, технічної можливості виконання укладених угод з урахуванням специфіки таких робіт та фактичних господарських ресурсів (наявності основних засобів, відповідних трудових ресурсів), понесення ними витрат, пов`язаних з реальним здійсненням господарської діяльності.

З огляду на зазначене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо підтвердження права позивача на формування показників податкового обліку за господарськими операціями з ТОВ «АМАД», ТОВ «АІНТЕК», ТОВ «ІМП Україна», ТОВ «БКУ-М-Пост», ТОВ «АГРОФЛЕКСГРУП 2015», ТОВ «ЛОКСТОН» та ТОВ «Ріджвей Компані» колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах, встановлених відповідно до вимог процесуального закону.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 16 квітня 2018 року № , оскільки судом першої інстанції встановлено наявність у касовому ордері, оглянутому в судовому засіданні, реквізиту - «Підпис одержувача», а свідок ОСОБА_8 (допитаний в суді першої інстанції) підтвердив отримання ним 30 грудня 2016 року готівки з каси підприємства у сумі 67000,00 грн.

За правилами статті 341 Кодексу адміністаритвного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Враховуючи, що допущені судом першої та апеляційної інстанцій порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати нові обставини, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області задовольнити частково.

2. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року та рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 квітня 2018 року №, №, № скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині - ці судові рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 30 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач М. Б. Гусак

Судді: О. В. Білоус

Є. А. Усенко