Справа № 826/15638/16
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Епель О.В. Кузьменка В.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - Головне територіальне управління юстиції в Одеській області про визнання нечинним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства юстиції України, третя особа - Головне територіальне управління юстиції в Одеській області, в якому просила визнати нечинним та скасувати наказ в частині анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю ОСОБА_1 .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не має права брати до уваги докази отримані з інтернету, а не в результаті перевірки проведеної, відповідно до Закону.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 р. та призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 14 серпня 2019 р.

02 серпня 2019 року представник ОСОБА_1 - Коверзнєв М.С. через відділ документообігу суду подав клопотання про відкладення розгляду справи. Вказане клопотання мотивовано тим, що у період часу з 12 серпня 2019 року по 26 серпня 2019 року представник апелянта буде перебувати у відпустці за межами міста Києва, а тому з об`єктивних причин не зможе бути присутнім при розгляді справи, в якому бажає прийняти участь.

У судовому засіданні 14 серпня 2019 р. колегією суддів задоволено вказане клопотання представника позивача - Коверзнєва М.С. та відкладено розгляд справи на 23 вересня 2019 року.

09 серпня 2019 року від Міністерства юстиції України надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

23 вересня 2019 року від представника позивача - Коверзнєва М.С. через відділ документообігу суду надійшло повторне клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання мотивовано тим, що позивач бажає залучити до участі в даній справі ще одного представника, що потребує час на ознайомлення з матеріалами справи та формування правової позиції, однак, жодних доказів суду не надає.

Розглянувши повторне клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що воно не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 309 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 44 КАС України, учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи те, що колегією суддів у судовому засіданні 14 серпня 2019 року задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та призначено наступний розгляд справи на 23 вересня 2019 року, колегія суддів вважає, що позивач мав достатній час для забезпечення явки його представника у наступне судове засідання, у разі неможливості з`явитися до суду особисто.

Також, вказані обставини свідчать про недобросовісне користування процесуальними правами позивачем та його представником, всупереч положенням статті 45 КАС України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання та продовження розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 09 червня 2011 року ОСОБА_1 видане свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю №8532, в якому Головним управлінням юстиції у м. Севастополі зроблено запис про видачу реєстраційного посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності по Севастопольському міському нотаріальному округу.

На виконання наказу Міністерства юстиції України від 03.06.2016 року за №1591/5 «Про врегулювання відносин, пов`язаних з контролем за організацією роботи нотаріусів на тимчасово окупованій території України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.06.2016 року за №814/28944, яким на Головне територіальне управління юстиції в Одеській області покладено обов`язки по здійсненню контролю за організацією нотаріату та перевірки організації нотаріальної діяльності нотаріусів, Головне територіальне управління юстиції в Одеській області звернулось до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату з поданням про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №8532, яке видано Міністерством юстиції України 09.06.2011 року на ім`я ОСОБА_1 , з підстав, передбачених підпунктом «і» пункту 2 частини першої статті Закону, а саме: неодноразового порушення нотаріусом правил професійної, затверджених Міністерством юстиції України. Зокрема:

- вимог пункту другого розділу III в частині недодержання принципу законності, на якому ґрунтується професійна поведінка нотаріусів України;

- вимоги пункту сьомого розділу III в частині підриву престижу нотаріальної професії;

- вимоги пункту першого розділу IV в частині порушення присяги нотаріуса;

- вимоги розділу X в частині проведення діяльності здатної негативно вплинути на здійснення професійних обов`язків нотаріуса, неутримання від вчинення дій, які можуть зашкодити професійній діяльності нотаріуса підриву довіри та престижу професії в суспільстві.

Як зазначається у поданні, проведеною перевіркою відомостей, які містяться на сайті Міністерства юстиції Російської Федерації (http://notaries.minjust.ru/index.do) виявлено, що ОСОБА_1 є діючим нотаріусом у реєстрі нотаріусів та осіб, що склали кваліфікаційний іспит у відповідності до положень законодавства Російської Федерації.

Крім того, ГТУЮ в Одеській області виявлено факт невиконання ОСОБА_1 вимог наказу Міністерства юстиції України від 07.07.2014 року за №1087/5 «Про припинення приватної нотаріальної діяльності», яким зобов`язано осіб, які здійснюють приватну нотаріальну діяльність на території Автономної Республіки Крим та місті Севастополі передати до Державного нотаріального архіву Херсонської області всі документи нотаріального діловодства та архіву, а також гербову печатку та реєстри для реєстрації нотаріальних дій в строк до 08.08.2014 року.

На підставі вищезазначеного, ГТУЮ в Одеській області просило анулювати свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю №8532, яке видано Міністерством Юстиції України 09.06.2011 року на ім`я ОСОБА_1 , на підставі підпункту «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом етики, затверджених Міністерством юстиції України.

Вища кваліфікаційна комісія нотаріату своїм рішенням від 30.06.2016 року за №226, на підставі підпункту «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України, вирішила анулювати свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України 09.06.2011 року №8532 на ім`я ОСОБА_1 .

Наказом Міністерства юстиції України від 19.07.2016 року за №2036/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1 » анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 09.06.2011 року за №8532 на ім`я ОСОБА_1 .

Вважаючи, що відповідачем безпідставно анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, позивач звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлює Закон України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року №3425-ХІІ (далі - Закон №3425-ХІІ).

Згідно частини другої статті 3 цього Закону нотаріусом може бути громадянин України, який має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи у сфері права не менш як шість років, з них помічником нотаріуса або консультантом державної нотаріальної контори - не менш як три роки, склав кваліфікаційний іспит і отримав свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю. Не може бути нотаріусом особа, яка має судимість, обмежена у дієздатності або визнана недієздатною за рішенням суду.

Статтею 5 Закону №3425-ХІІ визначені обов`язки нотаріуса, зокрема, нотаріус зобов`язаний: - здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; - сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; - зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій; - відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; - вести нотаріальне діловодство та архів нотаріуса відповідно до встановлених правил; - дбайливо ставитися до документів нотаріального діловодства та архіву нотаріуса, не допускати їх пошкодження чи знищення; - надавати документи, інформацію і пояснення на вимогу Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі при здійсненні ними повноважень щодо контролю за організацією діяльності та виконанням нотаріусами правил нотаріального діловодства; - постійно підвищувати свій професійний рівень, а у випадках, передбачених пунктом 3 частини першої статті291 цього Закону, проходити підвищення кваліфікації; - виконувати інші обов`язки, передбачені законом.

В силу положень частин першої, дев`ятої - одинадцятої статті 10 Закону №3425-ХІІ, для визначення рівня професійної підготовленості осіб, які мають намір займатися нотаріальною діяльністю, та вирішення питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю при Міністерстві юстиції України утворюється Вища кваліфікаційна комісія нотаріату (ВККН).

Питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю розглядається ВККН за поданням відповідно Головного управління юстиції Мін`юсту в АР Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі або Нотаріальної палати України у випадках, визначених цим Законом.

Так, порядок внесення Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату встановлюється Міністерством юстиції України.

Рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату може бути оскаржено до суду.

Порядок внесення головними управліннями юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату затверджений наказом Міністерства юстиції України від 28.07.2011 рок №1904/5 (далі - Порядок №1904/5).

Відповідно до пунктів 2, 12 цього Порядку, подання управління юстиції або Нотаріальної палати України про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю вноситься до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату (далі - Комісія).

За результатами розгляду подання Комісія може ухвалити одне з таких рішень: про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; про відмову в анулюванні свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

На підставі рішення Комісії про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю видається відповідний наказ Міністерства юстиції України.

Відповідно до підпункту «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону №3425-ХІІ свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю може бути анульовано Міністерством юстиції України за рішенням ВККН, прийнятим на підставі подання Головного управління юстиції Міністерства юстиції в АР Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, у випадку неодноразового порушення нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України. Рішення про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю може бути оскаржено до суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у червні 2016 року Головним управлінням юстиції в Одеській області, яке, відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 03.06.2016 року №1591/5, здійснює контроль за організацією нотаріату, перевірки організації нотаріальної діяльності нотаріусів АР Крим та м. Севастополя, було проведено невиїзну перевірку нотаріальної діяльності позивача, за результатами якої складено подання про необхідність анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Як зазначив відповідач, у даному випадку, проводилась невиїзна перевірка діяльності нотаріуса, оскільки, у зв 'язку із окупацією Кримського півострова, дістатись туди не було можливо.

Таким чином, у зв`язку з тимчасовою окупацією частини території України, зокрема, півострова Крим, перевірка позивача не могла бути проведена на її робочому місці в м. Севастополі.

У поданні зазначено, що, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 07.07.2014 року №1087/5 «Про припинення приватної нотаріальної діяльності», визначено перелік осіб, які здійснювали приватну нотаріальну діяльність на території АР Крим та м. Севастополя і призначені на посаду нотаріуса РФ, в тому числі, і нотаріус ОСОБА_1.

Проведеною перевіркою відомостей, які містяться на сайті Міністерства юстиції РФ, встановлено, що ОСОБА_1 є діючим нотаріусом у реєстрі нотаріусів та осіб, що склали кваліфікаційний іспит, у виписці із реєстру нотаріусів та осіб, склавших кваліфікаційний іспит Міністерства юстиції Російської Федерації у розділі «попередні відомості» зазначено « ОСОБА_1 », що дає можливість прийти до висновку, що ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (Т.1. а.с 198-200).

Головним територіальним управлінням юстиції в Одеській області до ВККН було направлено подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №8532, виданого Міністерством юстиції України 09.06.2011 року на ім`я ОСОБА_1 з підстав, передбачених підпунктом «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону №3425-ХІІ, зокрема, неодноразове порушення нотаріусом правил професійної етики, затверджених, Наказом Міністерства юстиції України №2104/5 від 04.10.2013 року, а саме: вимог п.2 розділу ІІІ в частині недодержання принципу законності, на якому ґрунтується професійна поведінка нотаріусів України; вимог п.7 розділу ІІІ в частині підриву престижу нотаріальної професії; вимог п.1 розділу ІV в частині порушення присяги нотаріуса; вимог п.2 розділу VІ в частині надання юридичної допомоги шляхом незаконних дій та вчинення незаконних дій; вимог розділу Х в частині проведення діяльності, здатної негативно вплинути на здійснення професійних обов`язків нотаріуса, неутримання від вчинення дій, які можуть зашкодити професійній діяльності нотаріуса та підриву довіри та престижу професії в суспільстві.

Наказом Міністерством юстиції України від 07.07.2014 року №1087/5 «Про припинення приватної нотаріальної діяльності» (далі - Наказ №1087/5) визначено Перелік осіб, які здійснювали приватну нотаріальну діяльність на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя і призначені на посаду нотаріуса Російської Федерації, серед яких, зокрема, зазначено: ОСОБА_1 ( Т .1., а.с. 89-99).

Відповідно до пункту 1 вказаного наказу, особам, які здійснювали приватну нотаріальну діяльність на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя і призначені на посаду нотаріуса Російської Федерації:

1. припинити приватну нотаріальну діяльність по відповідному нотаріальному округу з 08.07.2014 року;

2. протягом одного місяця передати до Державного нотаріального архіву Херсонської області всі документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса;

3. протягом трьох робочих днів надати до Державної служби фінансового моніторингу відповідне повідомлення про припинення приватної нотаріальної діяльності;

4. протягом одного місяця передати до Головного управління юстиції у Херсонській області гербову печатку приватного нотаріуса для її знищення, а також реєстри для реєстрації нотаріальних дій для проставлення відмітки про закриття реєстрів.

Вказаний наказ відповідача, станом на час розгляду справи, є чинним та не оскаржувався позивачем.

Згідно листа Головного територіального управління юстиції в Херсонській області від 03.06.2016 року №04-19/3965, вимоги вищезазначеного наказу позивачем не виконано.

З копії свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №8532 виданого 09.06.2011 року на ім`я позивача, міститься запис про припинення приватної нотаріальної діяльності по Севастопольському нотаріальному округу, на підставі наказу Головного управління юстиції у м. Севастополі від 30.05.2014 року №31/04, засвідчений печаткою Головного управління юстиції у м. Севастополі та підписом в.о. начальника Головного управління юстиції у м. Севастополі І.В. Жариковою.

Також, в матеріалах справи міститься лист позивача, про припинення нею нотаріальної діяльності як приватного нотаріуса, про неможливість передачі документів до архіву, у зв`язку із ризиком їх втрати та пошкодження, а також про повернення невикористаних спеціальних бланків до ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (Т.1 а.с. 51).

Як вірно зазначано відповідачем, вказане не є підставою для особи, яка має чинне свідоцтво на право зайняття нотаріальною діяльність, не виконувати законні вимоги органу державної влади.

Згідно із статтею 30-1 Закону України «Про нотаріат», особа, нотаріальна діяльність якої припинена, зобов`язана протягом одного місяця з дня одержання копії наказу передати до відповідного державного нотаріального архіву всі документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса. У разі якщо цей строк є недостатнім, він може бути продовжений рішенням Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, але лише один раз і не більше ніж на місяць.

Колегія суддів також зауважує, що припинення нотаріальної діяльності нотаріусом не позбавляє обов`язку Комісії здійснювати розгляд подання головного територіального управління юстиції щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальної діяльності.

30.06.2016 року на засіданні Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату за результатами розгляду подання ГТУЮ в Одеській області, прийнято рішення №226 про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я ОСОБА_1 .

Дане рішення прийняте, на підставі підпункту «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України від 02.09.1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат» (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин), у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом правил професійної етики, здійснення нотаріальної практики від імені РФ та недотримання норм законодавства України.

Крім цього, підставами для порушення питання про анулювання свідоцтва стали відомості, які містяться на сайтах Міністерства юстиції РФ та Федеральної нотаріальної палати РФ, що ОСОБА_1 є у переліку нотаріусів, що здійснюють нотаріальну діяльність в РФ, та невиконання позивачем вимог наказу Міністерства юстиції від 07.07.2014 року №1087/5 «Про припинення приватної нотаріальної діяльності» (далі - Наказ №1087/5), яким зобов`язано осіб, які здійснюють приватну нотаріальну діяльність на території АР Крим та місті Севастополі, передати до Державного нотаріального архіву Херсонської області всі документи нотаріального діловодства та архіву, а також гербову печатку та реєстри для реєстрації нотаріальних дій у строк до 08.08.2014 року.

Згідно статті 12 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю може бути анульовано Міністерством юстиції України за рішенням Вищої кваліфікаційною комісії нотаріату (далі - Комісія), прийнятим на підставі подання, зокрема, головних територіальних управлінь юстиції у випадках, визначених цією статтею.

19.07.2016 року, на підставі прийнятого Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату рішення, Міністерством юстиції України прийнято наказ №2036/5 про анулювання свідоцтва на ім`я ОСОБА_1 (Т.1, а.с 84).

Відповідно до розділу ІІ Правил професійної етики нотаріусів України, завданнями цих Правил є: забезпечення довіри суспільства та громадян до нотаріусів; забезпечення ефективності виконання завдань і функцій органів нотаріату; підвищення авторитету нотаріату та репутації нотаріусів; розширення можливостей впливу громадськості на якість діяльності нотаріусів; інформування фізичних та юридичних осіб про поведінку, яку вони мають право очікувати від нотаріусів.

В силу статті 5 Закону №3425-ХІІ, нотаріус зобов`язаний, крім іншого, здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій; вести нотаріальне діловодство та архів нотаріуса відповідно до встановлених правил; дбайливо ставитися до документів нотаріального діловодства та архіву нотаріуса, не допускати їх пошкодження чи знищення.

Відповідно до преамбули Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року №1207-VII (далі - Закон №1207-VII), Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Статтею 3 Закону №1207-VII визначено, що для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Згідно частини другої статті 2 Закону №1207-VII (з урахуванням змін внесених Законом України від 15.09.2015 року №685-VIII), датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Колегія суддів вважає вірним доводи відповідача про те, що, оскільки, згідно вказаного Закону, початком тимчасової окупації є 20.02.2014 р., а тому будь-які державні органи, що знаходяться на цій території, припинили функціонувати з цього моменту, зокрема, і Головне територіальне управління юстиції у місті Севастополі.

Таким чином, колегія суддів важає, що Головним управлінням юстиції в Одеській області правомірно проведено невиїзну перевірку діяльності позивача та направлено подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю у зв`язку із порушенням Правил професійної етики нотаріусів України.

Апелянт вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі неналежних та недопустимих доказів.

Разом з цим, з матеріалів даної справи вбачається, що підставою для порушення питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю ОСОБА_1 стали відомості, що вона є у переліку нотаріусів, що здійснюють нотаріальну діяльність в Російській Федерації, які містилися на сайтах: Міністерства юстиції Російської Федерації (ІНФОРМАЦІЯ_4); Федеральної нотаріальної палати Російської Федерації (ІНФОРМАЦІЯ_3).

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що позивач є саме тією особою, яка зазначена в переліку нотаріусів Російської Федерації та повідомив суду апеляційної інстанції наступні дані: на сайті Міністерства юстиції Російської Федерації - ІНФОРМАЦІЯ_2 міститься реєстр нотаріусів та осіб, що здали кваліфікаційний екзамен (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 ), під реєстраційним № 92/54-н/94 якого значиться « ОСОБА_1 ».

Згідно виписки з вказаного реєстру, нотаріус здійснює свою діяльність на підставі ліцензії Головного управління Міністерства юстиції Російської Федерації по Республіці Крим і Севастополю від 15.05.2014 р. № 66, місце роботи за адресою вул. Вороніна д. 10, оф. 74, м. Севастополь, контактний номер телефону НОМЕР_1 . Водночас, у графі «Предыдущие сведения» вказане попереднє прізвище нотаріуса - «ОСОБА_1».

Також, позивач у позові не заперечує того, що їй була надана Російською Федерацією ліцензія на право зайняття нотаріальною діяльністю в 2014 році.

Таким чином, зазначені у рішенні Комісії посилання на норми законодавства Російської Федерації та відомості із сайтів підтверджують належним чином те, що позивач здійснювала нотаріальну практику від імені Російської Федерації, що є несумісним із статусом нотаріуса в Україні.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління ".

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243,315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Епель О.В. Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлено 30.09.2019 року.