Справа № 500/906/19
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8697/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Запотічного І.І.,

суддів - Глушка І.В., Матковської З.М.,

при секретарі судового засідання - Дроздовській Ю.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільської митниці ДФС на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року (суддя Баб`юк П.М., ухвалене в м. Тернополі, о 11:48, повний текст складено 15.07.2019р.) у справі № 500/906/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Тернопільської митниці ДФС (далі - митниця, відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості від 21.02.2019 року № UA403000/2019/000484/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA403000/2019/00279.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення Тернопільської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 21.02.2019 року № UA403000/2019/000484/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA403000/2019/00279.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач з підстав неповного з`ясування обставини, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, що в зв`язку з тим, що позивач не підтвердив задекларовану митну вартість придбаного ним за межами України автомобіля, митний орган розпочав процедуру консультацій з декларантом, а саме надіслав пропозицію про надання додаткових документів, зокрема, які підтверджують числові значення складових митної вартості: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість ввезеного товару та містять реквізити, необхідні для його ідентифікації; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, копію митної декларації країни відправлення, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Апелянт наголошує, що у встановлений законом десятиденний строк позивач не надав запитуваних документів, в зв`язку з чим митним органом було зроблено висновок про не підтвердження митну вартість автомобіля, обчислену нею за першим методом - за ціною товару. Також митний орган вважав, що неможливо визначити митну вартість за другим-п`ятим методами у зв`язку з відсутністю необхідної інформації щодо ідентичних чи аналогічних товарів. А тому апелянт вважає, що ним обґрунтовано визначено митну вартість ввезеного позивачем автомобіля за шостим (резервним) методом. При цьому, на переконання апелянта, при визначенні митної вартості ним правомірно використано інформацію з електронного інформаційного ресурсу системи оцінки транспортних засобів SchwackeNet, оскільки його використання рекомендоване Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції законним та просить залишити його без змін.

В обґрунтування своїх заперечень на апеляційну скаргу вказує, що всупереч наявності повного пакету документів на підтвердження придбання транспортного засобу та його вартості йому було відмовлено у прийнятті митної декларації та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів. Також митницею не вказано жодних аргументованих пояснень недостовірності заявленої нею митної вартості транспортного засобу і не зазначено жодного посилання на докази, що свідчили б про її заниження.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, явки уповноважених представників не забезпечили, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.01.2019 року ОСОБА_1 придбав автомобіль марки VOLVO XC60, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ,

19.02.2019 року уповноважена особа позивача - агент з митного оформлення ОСОБА_2 подав митну декларацію типу ІМ40ДЕ № UА403010 / 2019 /004358, згідно з якою до митного оформлення заявлений автомобіль легковий, який був у користуванні; марки VOLVO XC60; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; колір сірий; тип двигуна дизельний; номер двигуна не визначено; робочий об`єм 2400 куб. см; потужність 133 кВт; календарний рік виготовлення 2014; модельний рік виготовлення 2015; колісна формула 4x4; загальна кількість місць, включаючи місце водія, 5; торгівельна марка VOLVO; виробник VOLVO САR CORPORATION (Швеція). Митну вартість транспортного засобу визначено за основним методом - за ціною договору (вартість операції), виходячи з ціни 12300 євро (378793 грн. за офіційним курсом валют 30,79620300 грн. за 1 євро). Одержувачем вантажу зазначено ОСОБА_1

Для митного оформлення (підтвердження задекларованої митної вартості товару) декларант подав такі документи: рахунок-фактуру (інвойс) від 24.01.2019 року № 12/19, згідно з яким вартість придбаного позивачем автомобіля становити 12300,00 євро, які позивач оплатив готівкою компанії Euroautomobile Dogan, що здійснювала продаж авто (відповідно до рахунку-фактури пробіг автомобіля на день покупки становив 177,911 тис. км, податок на додану вартість 0,00 євро.; декларацію про походження товару від 12.11.2014 року № ЕJ348977; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 01.02.2019 року № UA209020/2019/05536; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 12.11.2014 року № ЕJ348977; договір про надання послуг митного брокера від 25.01.2019 року № 598; паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України.

20.02.2019 року під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів посадова особа митниці розпочала процедуру консультацій декларанта з митним органом, а саме уповноваженій особі декларанта було направлено електронне повідомлення, в якому зазначено, що оскільки, на думку митниці, документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме фактурну вартість та витрати на страхування (якщо здійснювалось), декларанту відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України було запропоновано надати такі документи: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість ввезеного товару та містять реквізити, необхідні для його ідентифікації; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі відсутності вище зазначених документів позивачу було запропоновано надати (за наявності) такі додаткові документи: копію митної декларації країни відправлення, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

У відповідь на вказаний запит уповноважена особа позивача 21.02.2019 року надіслала митниці електронним листом повідомлення про те, що додаткових документів, які підтверджують заявлену митну вартість, а саме банківських платіжних документів, інших платіжних та бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, надати протягом 10 днів не можливо.

Тернопільська митниця ДФС за результатами розгляду поданої декларантом митної декларації та доданих до неї документів здійснила коригування митної вартості транспортного засобу та винесла рішення про коригування митної вартості товарів від 21.02.2019 року № UA403000/2019/000484/2, яким визначила митну вартість імпортованого позивачем автомобіля за шостим (резервним) методом у розмірі 17050,00 євро. Рішення мотивоване тим, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме: для підтвердження фактурної вартості декларантом не подано платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, для транспортних витрат - рахунків про транспортні витрати, для страхування - страхових документів. На вимогу митного органу декларантом не було подано документів, що підтверджують заявлену митну вартість згідно ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, а саме: банківський платіжний документ, або інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що стосуються оцінюваного товару, транспортних документів, страхові документи та додаткових документів відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України - копію експортної декларації країни відправлення, висновок про вартісні характеристики, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг. Другорядні методи не були застосовані через відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів. Метод на основі віднімання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, що продаються на території України, а також про складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни. Метод на основі додавання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару. За результатом проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень 4 ст. 57 Митного кодексу України, дійшли згоди про неможливість визначення митної вартості згідно з положеннями статей 59-63 Митного кодексу України. Митна вартість товару визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст. 64 Митного кодексу України. За основу для обрахунку митної вартості даного товару взято інформацію щодо вартості даного транспортного засобу згідно schwackenet.de на рівні 17050 євро.

Також на підставі зазначеного рішення про коригування митної вартості відповідач виніс картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA403000/2019/00279, якою позивача повідомлено, що їй відмовлено у зв`язку із неподанням повного пакету документів для підтвердження заявленої митної вартості.

Водночас, не погоджуючись з рішенням Тернопільської митниці ДФС про коригування митної вартості 21.02.2019 року та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, ОСОБА_1 оскаржив їх до суду.

Скасовуючи дані рішення митниці, суд першої інстанції виходив з їх протиправності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України (далі - МК України) митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 318 МК України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Статтею 254 МК України передбачено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Згідно зі ст. ст. 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з ч. 1 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно з ч. 1 ст. 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Частиною 3 ст. 53 МК України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Проаналізувавши зміст наведених вище норм МК України, колегія суддів зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Водночас, як правильно зазначив суд першої інстанції, право на застосування таких повноважень виникає у митного органу лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Тобто описані норми зобов`язують митний орган чітко зазначити обставини, котрі викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, та обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Також необхідно зазначити, що, митний орган може витребовувати лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості у конкретному випадку, а не всі документи, передбачені ст. 53 МК України. При цьому, ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що митний орган може прийняти рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом лише за наявності таких умов: подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, передбачених ст. 53 МК України; ненадання декларантом на його вимогу додаткових документів на підтвердження числового значення заявленої митної вартості; виявлення розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Як описано вище, уповноваженою особою позивача для підтвердження заявленої фактурної вартості транспортного засобу було надано митниці наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) від 24.01.2019 року № 12/19; декларацію про походження товару від 12.11.2014 року № ЕJ348977; акт про проведення огляду (переогляду) транспортного засобу від 01.02.2019 року № UA209020/2019/05536; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 12.11.2014 року № ЕJ348977; договір про надання послуг митного брокера від 25.01.2019 року № 598; паспорт громадянина України та паспортний документ, що дає право на перетин державного кордону України.

Вимога митниці, викладена у зазначеному вище повідомленні від 20.02.2019 року про надання додаткових документів, яким позивачу було запропоновано надати, зокрема, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість ввезеного товару та містять реквізити, необхідні для його ідентифікації; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, копію митної декларації країни відправлення, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, на думку колегії суддів, є необґрунтованою, оскільки, частину із вказаних у повідомленні документів уповноважена особа позивача додала до МД № UА403010/2019/004358, і відповідач не навів жодних обґрунтованих застережень щодо їх достовірності чи повноти, а інша частина, як встановлено судом, була відсутня у позивача.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що декларант надав повний пакет документів, передбачений ст. 53 МК України, який дає можливість ідентифікувати ввезений автомобіль та підтверджує його митну вартість, визначену за ціною контракту (за першим методом).

В свою чергу, як правильно зазначив суд першої інстанції, доводи відповідача про сумніви у достовірності заявленого рівня митної вартості, є безпідставними, оскільки, як вказано вище, позивачем був поданий повний пакет документів, де була зазначена вартість товару, надано рахунок фактуру та докази сплати коштів, а митний орган не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання митного органу на ненадання (декларантом) банківських платіжних документів, оскільки такі документи у позивача були відсутні та не могли бути надані з об`єктивних причин, так як товар оплачувався готівкою без банківських платежів. Отже, ненадання позивачем банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (рахунка-фактури, акта приймання-передачі автомобіля), які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах висловлені Верховним Судом у постанові від 13.02.2018 року в справі № 803/1112/17.

Крім того, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст рахунку від 24.01.2019 року, в тому числі будь-які відомості щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу продавцем автомобіля та отримання або не отримання від позивача коштів в сумі 12300,00 євро та/або іншої суми за відчужений транспортний засіб.

Щодо посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на інформацію з ресурсу системи оцінки транспортних засобів SchwackeNet, згідно з якою ціна автомобіля із характеристиками, схожими ввезеному позивачем, становить 17050,00 євро, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 5 «Джерела довідкової інформації, які можуть бути використані під час роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків» Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДФС України від 11.09.2015 року № 689, на який посилається відповідач, під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС; спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; інформація, отримана від ДФС, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів; інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару; інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю, в тому числі, за результатами проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи; інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити територіальних органів та/або ДФС; цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між ДФС та асоціаціями, спілками та іншими об`єднаннями імпортерів та виробників; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; інформація отримана з мережі Інтернет.

Спільним наказом Міністерства юстиції України і Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 була затверджена Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, відповідно до п. 7.35 якої у разі відсутності цінових даних колісного транспортного засобу (далі - КТЗ) у довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, а також у разі наявності обставин, зумовлених змінами економічного стану країни, що супроводжуються різкими коливаннями цін на КТЗ, та в інших випадках, коли застосування довідкових даних є неможливим, допускається використання даних обмеженого ринку КТЗ. У такому випадку інформація про ціни на нові КТЗ чи КТЗ, які були в користуванні, може бути отримана з каталогів, комп`ютерних програм та прайс-листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань. Використання ресурсів мережі Інтернет допускається з дотриманням вимог підпункту 7.53.5 пункту 7.53 цієї Методики.

Згідно з пп. 7.53.5 п. 7.53 цієї Методики довідкові дані, які використовуються під час оцінки й отримані з ресурсів мережі Інтернет, повинні бути роздруковані із зазначенням дати отримання інформації і абсолютної URL-адреси і включені у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта (експертного дослідження).

У п. 10 Додатку 8 «Перелік рекомендованих нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням» до даної Методики зазначений періодичний довідник «SuperSCHWACKE» - Eurotax, Швейцарія.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання відповідача на інформацію, отриману з програмного комплексу SCHWACKE (витяг від 21.02.2018 року, який є в матеріалах справи), оскільки цей витяг містить відомості щодо вартості продажу (з ПДВ) та вартості купівлі (з ПДВ), які відрізняються (17050,00 євро та 14350,00 євро відповідно). При цьому, відповідач не надав будь-яких обґрунтованих пояснень щодо визначення митної вартості саме у розмірі 17050,00 євро.

Також слід зауважити, що придбаний ОСОБА_1 автомобіль був у користуванні, отже, достовірну та актуальну інформацію про його технічний стан можливо встановити лише за наслідками відповідної експертизи, однак, як встановлено судом, така експертиза не проводилась, а тому відсутні підстави вважати, що вказана у витязі з Інтернет-ресурсу SchwackeNet інформація щодо вартості автомобіля є об`єктивною.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах висловлені Верховним Судом у справі № 1140/3242/18.

Також колегія суддів наголошує, що вказана інформація з ресурсу SchwackeNet сформована на іноземній мові (німецькій) і перекладу на українську мову цього витягу відповідач не здійснив, в зв`язку з чим, на думку колегії суддів, цей документ не можна вважати належним і допустимим доказом в розумінні ст. ст. 74, 75 КАС України.

Крім того, суд першої інстанції допитав у судовому засіданні судом в якості спеціаліста ОСОБА_4 , який відповідно є судовим експертом з правом проведення товарознавчих експертиз з визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу, та пояснив суду, що митниця провела оцінювання автомобіля в ресурсі системи оцінки транспортних засобів SchwackeNet відповідно до якої продажна вартість аналогічного автомобіля становить 14350,00 євро з ПДВ, однак, відповідачем взято до уваги вартість пропозиції продажу такого автомобіля в сумі 17050,00 євро з ПДВ. На думку спеціаліста, це пов`язано з некоректним перекладом оцінки вживаних автомобілів здійсненої в системі Schwacke. Зокрема, графа «Вартість продажу (Schwacke) з ПДВ» означає вартість пропозиції продажу такого автомобіля. Натомість, вартість, за яку фактично продали такий автомобіль зазначена в графі «Вартість покупки (Schwacke) з ПДВ». Таким чином, відповідач при коригуванні вартості транспортного засобу не взяв до уваги продажну ціну аналогічного автомобіля, а лише ціну пропозиції продажу останнього.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 7 ст. 54 МК у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Як правильно встановив суд першої інстанції, зі змісту оскарженого рішення Тернопільської митниці ДФС від 21.02.2019 року № UA403000/2019/000484/2 вбачається, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо надання належної оцінки поданим позивачем документам та не встановив конкретних обставин і фактів, які б перешкоджали митному оформленню транспортного засобу за основним методом визначення митної вартості.

Також митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем автомобіля за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість автомобіля визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем ч. 2 ст. 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідних митних деклараціях митна вартість транспортного засобу базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і безперешкодно піддається обчисленню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскаржене рішення Тернопільської митниці ДФС про коригування митної вартості від 21.02.2019 року № UA403000/2019/000484/2 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA403000/2019/00279 є протиправними, а тому підлягають скасуванню.

Отже, доводи апелянта є безпідставними та не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року у справі № 500/906/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 02.10.2019р.