Справа № 200/6043/19-а
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 р. Справа№200/6043/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С., при секретарі судового засідання Столяренко Я.С. розглянув в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного центру медико-соціальної експертизи та державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» про визнання неправомірними дій та скасування довідок

за участю:

від позивача: ОСОБА_1(в режимі відеконференції)

від відповідачів: Уколова А. Ю .

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 (надалі за текстом рішення позивач) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Обласного центру Медико-соціальної експертизи Донецької області (відповідач 1) та державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» (відповідач 2), в якому просила суд визнати неправомірними дії Обласного центру медико-соціальної експертизи щодо невизнання її інвалідом 3 групи та скасувати довідки про невизнання інвалідом від 07.02.2018, від 06.03.2018 та від 05.06.2018, та визнати неправомірними дії державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» щодо невизнання її інвалідом 3 групи.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що внаслідок ДТП у 2012 році їй вперше встановлено 2 група інвалідності. З січня 2014 року після переогляду МСЕК встановлену позивачу групу інвалідності змінено на третю. В подальшому, після переоглядів позивачу щорічно підтверджувалася 3 група інвалідності. У лютому 2018 року після чергового переогляду в міжрайонній МСЕК у м. Маріуполь Донецької області позивачу відмовлено у визнанні інвалідом 3 групи, про що надано відповідну довідку. За наслідком здійснених оглядів позивача вході оскарження рішення про невизнання її інвалідом, наведене рішення було залишено без змін. За наслідком переогляду позивача державним закладом «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» також не було встановлено підстав для визнання позивача інвалідом.

Позивач вважає, що рішення відповідачів, внаслідок яких їй не продовжено інвалідність не відповідають дійсному стану її здоров`я. Позивач зазначила, що отримана нею в 2012 році травма в результаті ДТП має стійкий характер, спричинює помірні обмеження життєдіяльност, зауважила на тому, що стан її здоров`я не змінився, вона вимушена постійно проходити курс лікування задля зменшення болі, встановлення відповідачем обмеження життєдіяльності позивача у незначному ступені, що виключає можливість встановлення інвалідності, на думку позивача, не передбачено інструкцією.

В судовому засіданні позивача підтримала заявлені позовні вимоги, просив суд задовольнити позов.

Відповідач 1 та Відповідач 2 проти задоволення заявлених позивачем вимог заперечували, в наданих до суду відзивах просили суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В отриманих судом відзивах відповідачі 1 та відповідач 2 зазначають, що питання встановлення групи інвалідності ОСОБА_1 розглядалося комісіями різних рівнів. Відсутність підстав для призначення інвалідності ОСОБА_1 підтверджено висновком Українського Державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності міста Дніпро та підтверджено комісією вищого рівня - Центральною МСЕК. Відповідачі вважають, що процедуру проведення експертизи було дотримано, підстави для визнання позивач інвалідом відсутні.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою суду від 04.06.2019 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 12.06.2019. Підготовче судове засідання відкладалося на 15.07.2019. В підготовчому засіданні, призначеному на 15.07.2019, оголошувалася перерва до 23.07.2019 для надання позивачу часу визначити належних відповідачів у справі. Ухвалою від 23.07.2019 судом постановлено ухвалу про заміну первинно визначених позивачем відповідачів - Міжрайонної медико-соціальної експертної комісії № 2 м. Маріуполь, обласної медико-соціальної експертної комісії № 2 в м. Маріуполь належним відповідачем - Обласним центром медико-соціальної експертизи, у зв`язку із чим в підготовчому засіданні оголошувалася перерва до 14.08.2019. 14.08.2019 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду на 27.08.2019. Судове засідання відкладалося на 18.09.2019.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи № від 16.06.2016 фактичним місцем проживання позивача є АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що позивач у червні 2012 року під час ДТП отримала травму, внаслідок якої в 2012 році їй вперше встановлено інвалідність 2 групи за загальним захворюванням опорно-рухового апарату. В подальшому позивач проходила щорічні повторні огляди задля продовження встановленої групи інвалідності.

05.11.2014 Міжрайонною Новомосковською МСЕК (м. Новомосковськ) за наслідком повторного переогляду з 01.12.2014 змінено встановлену позивачу до цього 2 групу інвалідності на 3 групу. В подальшому позивач щорічно здійснювала переогляд для продовження 3 групи інвалідності.

Відповідно до наявних в матеріалах справи документів з 2017 року чергові огляди позивача здійснювалися Міжрайонною травматологічною медико-соціальною експертною комісією м. Маріуполя та Обласною медико-соціальною експертною комісією № 2, що входять до мережі Обласного центру медико-соціальної експертизи (відповідач 1 у справі).

Згідно довідки до акту огляду Міжрайонної травматологічної медико-соціальної експертної комісії м. Маріуполя від 24.01.2017 після проходження чергового огляду позивачу продовжено термін встановленої 3 групи інвалідності до 24.01.2018. За змістом акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 72 від 24.01.2017 (арк. справи 167-181) експертне рішення про продовження терміну інвалідності на 1 рік для раціонального працевлаштування вмотивовано соціальним фактором - позивач є переселенцем із м. Донецька та ступенем функціональних порушень.

Відповідно до акту огляду № 141 від 07.02.2018 при черговому переогляді позивача Міжрайонною травматологічною медико-соціальною експертною комісією м. Маріуполя встановлено легке порушення функцій опорно-рухового апарату внаслідок побутової травми (ДТП), яке не дає змоги встановити групу інвалідності. В акті зазначено, що при попередньому огляді інвалідність продовжувалася із врахуванням соціального фактору (переселенець за документами, зі слів пацієнтки - не працює). Втім, інформацію про працевлаштування пацієнтка приховала. На підставі наведеного акту 07.02.2018 позивачу видано довідку (форми 167/0) про невизнання інвалідом.

В ході здійснення позивачем процедури оскарження рішення про невизнання інвалідом, її повторно оглянуто Обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 у м. Маріуполь. За наслідком огляду складений акт № 243 від 06.03.2018 (арк. справи 89-91), підстав для призначення групи інвалідності не встановлено, за змістом акту наявні функціональні порушення з боку опорно-рухового апарату незначно обмежують життєдіяльність пацієнта.

У квітні 2018 року позивача направлено до Українського державного НДІ МСПІ для вирішення питання щодо наявності ознак інвалідності або реабілітації. Відповідно до консультативного висновку № 2702 позивач перебувала в Українському державному НДІ МСПІ на стаціонарному обстеженні в період з 17.04.2018 по 25.04.2018, за змістом висновку виявлена в процесі обстеження патологія та ступінь вираженості функціональних порушень з боку опорно-рухового апарату на час огляду обмежують життєдіяльність пацієнтки в легкому ступені, що не надає підстав для встановлення інвалідності. У червні 2018 року Обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 м. Маріуполь, проведено повторний переогляд позивача, про що складений акт № 398 від 05.06.2018. За змістом акту в ході переогляду не встановлено порушення життєдіяльності позивача в ступеню, достатньому для призначення інвалідності. На підставі зазначеного акту позивачу видано довідку від 05.06.2018 про невизнання інвалідом.

За наслідком розгляду на засіданні Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України медико-соціальної справи та огляду позивача з питання відновлення групи інвалідності встановлено, що функціональні порушення з боку опорно-рухового апарату обмежують життєдіяльність хворої в незначному ступеню та не надають підстав для встановлення групи інвалідності. Внаслідок цього рішення обласної медико-соціальної експертної комісії було залишено без змін, про що позивача повідомлено листом від 31.10.2018 № 748/10/1. (арк. справи 100).

Спірним питанням цієї справи є правомірність рішень про невизнання позивача інвалідом.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.91 № 875-XII (далі - Закон).

Згідно статей 2-3 вказаного Закону, інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, наслідком травм або з уродженими дефектами, що призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті.

Інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоров`я України.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій інвалідів в особі їх республіканських органів.

Відповідно до пунктів 1-5 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою КМУ №1317 від 03.12.2009 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.. Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі; міські, міжрайонні, районні. МОЗ утворює Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ, яку очолює головний лікар.

Обов`язки та права комісій визначаються пунктами 11-13 цього Положення, яким передбачено, що окрім іншого, міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

Обласні, центральні міські комісії здійснюють організаційно-методичне керівництво та контроль за діяльністю відповідно районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють правомірність прийнятих ними рішень і в разі визнання їх безпідставними змінюють їх; повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють якість розроблення індивідуальних програм реабілітації, здійснюють контроль за повнотою і якістю їх виконання; проводять у складних випадках огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленнями районних, міжрайонних, міських комісій (п. 12 Положення).

Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ здійснює організаційно-методичне керівництво обласними, Київським та Севастопольським міськими центрами (бюро) медико-соціальної експертизи;проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих обласними, Київською та Севастопольською центральними міськими комісіями, і в разі необхідності скасовує їх; повторно оглядає осіб, які оскаржили рішення обласних, Київської та Севастопольської центральних міських комісій, перевіряє якість розроблених ними індивідуальних програм реабілітації, здійснює контроль за повнотою і якістю виконання програми;

Відповідно до пункту 20 Положення про медико-соціальну експертизу комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.

Порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями визначений Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009. Згідно цього положення медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у відсотках вважається день надходження до комісії документів, зазначених у пункті 3 цього Положення.

Інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) такого потерпілого встановлюються до першого числа місяця, що настає за місяцем, на який призначено повторний огляд (п. 8 Положення).

Пунктом 22 Положення передбачено, що повторний огляд осіб з інвалідністю з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки.

У разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення. Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ (п. 23-24 Положення).

Рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку

Особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності (п. 26 Положення).

Підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому I ступені:

обмеження самообслуговування I ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів;

обмеження здатності самостійно пересуватися I ступеня - здатність до самостійного пересування з більшим витрачанням часу, часткового пересування та скорочення відстані;

обмеження здатності до навчання I ступеня - здатність до навчання в навчальних закладах загального типу за умови дотримання спеціального режиму навчального процесу і/або з використанням допоміжних засобів, за допомогою інших осіб (крім персоналу, що навчає);

обмеження здатності до трудової діяльності I ступеня - часткова втрата можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне обмеження кваліфікації або зменшення обсягу професійної трудової діяльності більше ніж на 25 відсотків, значне утруднення в набутті професії чи працевлаштуванні осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії);

обмеження здатності до орієнтації I ступеня - здатність до орієнтації в часі, просторі за умови використання допоміжних засобів;

обмеження здатності до спілкування I ступеня - здатність до спілкування, що характеризується зниженням швидкості, зменшенням обсягу засвоєння, отримання та передавання інформації;

обмеження здатності контролювати свою поведінку I ступеня - здатність частково контролювати свою поведінку за особливих умов.

Особи з інвалідністю III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів (п.27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності).

Класифікацію основних видів порушення функцій, основних критеріїв життєдіяльності та ступенів їх вираженості, визначено пунктом 2.2 розділу 2 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я У країни від 05.09.2011 N 561, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 р.за N 1295/20033. В зазначеному пункті критеріями життєдіяльності людини визначені здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності.

Ступінь обмеження життєдіяльності - величина відхилення від норми діяльності людини. Ступінь обмеження життєдіяльності характеризується одним або поєднанням декількох зазначених найважливіших його критеріїв. Виділяють три ступені обмеження життєдіяльності: помірно виражене, виражене, значне.

Помірно виражене обмеження життєдіяльності зумовлено порушеннями функції органів і систем організму, що призводять до помірного обмеження можливості навчання, спілкування, орієнтації, контролю за своєю поведінкою, пересування, амообслуговування, участі у трудовій діяльності.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

З нормативно-правових актів, якими врегульований порядок проведення медико-соціального експертного обстеження з метою встановлення інвалідності, вбачається, що відповідне рішення МСЕК приймається на підставі вивчення медичної документації та результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїх постановах від 26.09.2018 у справі №817/820/16, від 25 вересня 2018 року у справі №804/800/16.

В актах Міжрайонної травматологічної медико-соціальної експертної комісії м. Маріуполя та Обласної медико-соціальної експертної комісії № 2 № 141 від 07.02.2018, № 243 від 06.03.2018 та № 398 від 05.06.2018 (арк. справи 84-97) містяться дані об`єктивного обстеження позивача лікарями - спеціалістами: ортопедом, невропатологом, терапевтом, результати обов`язкових додаткових обстежень.

Також, як вбачається з матеріалів справи рішення щодо невизнання інвалідом 05.06.2018 приймалось після отримання висновку ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» (арк. справи 98), яким було встановлено відсутність підстав для визнання позивача інвалідом.

Судом під час розгляду справи не встановлено допущення порушень процедури проведення медико-соціальної експертизи позивача.

Позивач, обґрунтовуючи свою позицію, стверджує, що чинне законодавство не містить визначення незначного ступеню обмеження життєдіяльності та наполягає на тому, що її життєдіяльність обмежено в помірно вираженому ступеню, що підставою для визнання її інвалідом.

Вказані доводи суд не приймає до уваги, оскільки, п. 27 Положення № 1317 чітко визначено, що підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту. І такими критеріями для встановлення ІІІ групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності саме у помірно вираженому I ступені. В той же час, у як вбачається з актів під час огляду позивача не було встановлено помірного обмеження життєдіяльності позивача, що свідчить про відсутність підстав для визначення 3 групи інвалідності.

Доводи позивача про наявність підстав для визнання її інвалідом, вмотивовані посиланнями на виписки з медичних карток за час стаціонарного лікування та реабілітації за час визнання її інвалідом суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне. Для встановлення групи інвалідності має значення сукупність 2 факторів: 1) наявність стійкого порушення стану здоров`я, 2) обмеження життєдіяльності особи якнайменш в помірному ступеню, викликані порушеннями стану здоров`я. В даному випадку відповідачі дійшли висновку, що порушення стану здоров`я позивача внаслідок отримання нею побутової травми на час огляду не обмежують її життєдіяльності в помірному ступеню, що й стало підставою невизнання її інвалідом. Жодна з медичних виписок позивача не надає інформації про вплив порушень здоров`я позивача на її життєдіяльність, а тому не може вважатися належним доказом необґрунтованості рішення відповідачів про невизнання позивача інвалідом.

Суд зазначає, що визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи входить до компетенції медико-соціальної експертизи.

Тобто, вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційними повноваженнями відповідних комісій та вимагає наявності медичної освіти та спеціальних знань, в той час як адміністративний суд, відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції цього органу.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів, що застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Завданням суду, при розв`язанні зазначеного спору, є перевірка дотримання медико-соціальною експертною комісією встановленого законом порядку проведення експертизи та відповідність її дій та рішень положенням спеціальних нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини у даній справі.

Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 04 березня 2019 року (справа №805/773/17-а).

Як вже зазначено вище, розглядаючи питання про встановлення групи інвалідності позивачу, відповідачами не порушено порядку розгляду цього питання, їх дії відповідають положенням Інструкції №561, Положенню №1317, Положенню про МСЕК, тобто вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, такі дії відповідають критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача 1 та відповідача 2 щодо невизнання інвалідом позивача та скасування довідок про невизнання інвалідом не підлягають задоволенню.

Суд також зазначає, що оскаржувані позивачем довідки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, що впливають на права та обов`язки позивача, а є документами, що містять інформацію про прийняте МСЕК рішення за наслідком вирішення питання про визнання позивача інвалідом.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до ухвали від 04.06.2019 судом при відкритті провадження у справі відстрочено сплату позивачем судового збору до винесення рішення у справі.

Втім, під час розгляду справи суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору через відсутність в позивача за рік, передуючий зверненню до суду із позовом, достатнього доходу задля сплати судового збору.

Беручи до уваги наведене, підстави для здійснення розподілу судових витрат відсутні.

З огляду на наведене, на підставі положень Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених Постановою КМУ №1317 від 03.12.2009, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я У країни від 05.09.2011 N 561 та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Обласного центру Медико-соціальної експертизи Донецької області (адреса: 84306, Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Дніпропетровська, будинок 14, ) та державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» (адреса: 04053, м. Київ, вулиця Юрія Коцюбинського, будинок 9, ) про визнання неправомірними дій відповідачів щодо невизнання її інвалідом 3 групи та скасування довідок про невизнання інвалідом від 07.02.2018, від 06.03.2018 та від 05.06.2018, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення виготовлено 30.09.2019.

Суддя А.С. Михайлик