Справа № 320/300/19
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

23 вересня 2019 року № 320/300/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши заяву судді Лапія С.М. про самовідвід в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу "СЛАВУТИЧ" до Переяслав-Хмельницького районного управління Держпродспоживслужби у Київській області , Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу "СЛАВУТИЧ" з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати припис Переяслав-Хмельницького районного управління ГУ Держпродспоживслужби в Київській області від 17.07.2018 № 10-09/09;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження ГУ Держпродспоживслужби в Київській області від 16.07.2018 № 10-01.1-02/6187.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 позовну заяву залишено без руху з наданням десятиденного строку для усунення недоліків.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку з тим, що не усунено недоліки.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2019 апеляційну скаргу позивача задоволено, ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

До Київського окружного адміністративного суду справа надійшла 10.09.2019.

У зв`язку із перебуванням судді Панової Г.В. у щорічній відпустці відбувся повторний автоматизований розподіл справи, головуючим обрано суддю Лапія С.М.

Суддя Лапій С.М. 16.09.2019 подав заяву про самовідвід на підставі п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України, оскільки суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Заява мотивована тим, що він розглядав справу за позовом ГУ Держпрожспоживслужби в Київській області до ТОВ «Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу «СЛАВУТИЧ», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - гр. ОСОБА_1 , про тимчасове припинення виробництва (справа № 810/3710/18).

Підставою для звернення до суду з даним позовом було те, що ТОВ «Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу «СЛАВУТИЧ» не виконує вимог приписів ГУ Держпрожспоживслужби в Київській області від 17.07.2018 № 10-09/09, від 26.07.2018 № 10-09/10 та розпорядження від 16.07.2018 № 10-01.1-02/6187, від 31.07.2018 № 10-01.1-02/6729.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 у справі № 810/3710/18 адміністративний позов задоволено.

Отже, при прийнятті рішення у справі № 810/3710/18 він надав оцінку оскаржуваним у даній справі припису та розпорядження.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 КАС України за наявності підстав, зазначених у статтях 36 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Щодо безсторонності Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен га рантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Статтею 2 Закону України 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також "ЄСПЛ") є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і /основоположних свобод (надалі також - "Конвенція") та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду.

Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs ОСОБА_2 ).

Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі Le , Van Leuveni De Meyere vs Belgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

У справі П`єрсак проти Бельгії (Piersac vs Belgium) ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами.

У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі Хаушильд проти Данії зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі Фей проти Австрії ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві, повинні апріорно викликати в учасників процесу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 року, п. 58).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Такі ж самі висновки містяться також в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі "Білуха проти України" (заява №33949/02).

У той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України, є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Оскільки, суддя Лапій С.М. розглядав справу № 810/3710/18, в якій ним надано оцінку оскаржуваним у даній справі припису та розпорядженню, для забезпечення усунення будь-яких сумнівів щодо неупередженості у розгляді даної адміністративної справи суд вважає, що заяву про самовідвід судді Лапія С.М. слід задовольнити.

Керуючись статтями 39, 40, 41, 248, 256, 294 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Задовольнити заяву судді Лапія С.М. про самовідвід.

Передати справу для визначення складу суду згідно з ч. 1 ст. 31 КАС України.

Ухвала про набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Лапій С.М.