Справа № 818/1040/15
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 жовтня 2019 року

Київ

справа №818/1040/15

адміністративне провадження №К/9901/8917/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумський завод продовольчих товарів» на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 9 червня 2015 року (суддя Бондар С.О.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2015 року (судді: Старостін В.В. (головуючий), Бегунц А.О., Рєзнікова С.С.) у справі № 818/1040/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Сумський завод продовольчих товарів» до Сумської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Публічне акціонерне товариство «Сумський завод продовольчих товарів» (далі - позивач, ПАТ «Сумський завод продовольчих товарів») звернулось до суду з позовом до Сумської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області (Сумська ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.02.2015: № форми «П» про зменшення розміру від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у картці особового рахунку платника податків, що ведеться в органі державної податкової служби, на 1 180 140,00 грн, № форми «Р» про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 52 746,00 грн та застосування штрафних санкцій в сумі 26 373,00 грн, № форми «В4» про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 3 994,00 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючим органом всупереч та не у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки відповідач дійшов помилкових висновків про безтоварність господарських операцій з придбання позивачем у ПФ «Комагросервіс» цукру та отримання послуг дистрибюції від ТОВ «Сумська продовольча компанія», тоді як реальність виконання вказаних господарських операцій підтверджується необхідними бухгалтерськими документами, які були надані відповідачу під час перевірки. Крім того, контролюючий орган дійшов помилкового висновку щодо зайвого включення до валових витрат відсотків за кредит, оскільки кредитні кошти були використані в господарській операції, а саме - перераховувалися позивачем контрагенту у вигляді попередньої оплати за товар, і лише після того, як контрагент повернув кошти позивачу, вони були поміщені на депозит.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 9 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2015 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Сумської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 10.02.2015: № в частині донарахування 13 586,00 грн, в тому числі: 9 057,00 грн основного платежу та 4 529,00 грн штрафної санкції; № в частині зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 52 000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

4. Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що контролюючий орган при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 10.02.2015: № в частині донарахування 13 586,00 грн; № в частині зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 52 000,00 грн, діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, оскільки такі були прийняті без належного їх обґрунтування та без з`ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття відповідачем вказаних рішень.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ПАТ «Сумський завод продовольчих товарів» подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 9 червня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2015 року, а справу направити для продовження розгляду до суду попередньої інстанції.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 12 грудня 2014 року по 19 січня 2015 року Сумською ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області проведено документальну планову виїзну перевірку ПАТ «Сумський завод продтоварів» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 за результатами якої складено акт від 26.01.2015 № 3/22/00375160. Згідно висновків акту перевірки встановлено порушення: 1) п.п.14.1.26 п.14.1 ст. 14, п.п.138.1.1, п.138.1, п.138.2, п.п.138.10.3, п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п. 141.1 ст.141 Податкового кодексу України, в результаті чого зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток в сумі 1 180 140,00 грн; 2) п. 198.2, 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 52 746,00 грн; 3) п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено зменшення залишку в від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р. 24 Декларації) на загальну суму 3 994,00 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення: № форми «П» від 10.02.2015 про зменшення розміру від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у картці особового рахунка платника податків, що ведеться в органі державної податкової служби, на 1 180 140,00 грн; № форми «Р» від 10.02.2015, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 52 746,00 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 26 373,00 грн; № форми «В4» від 10.02.2015 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 3 994,00 грн.

У вказаному акті перевірки зазначено, що під час перевірки достовірності нарахування і сплати податку на прибуток у 2013 році встановлено завищення показників у рядку 05.1. СВ «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» на загальну суму 52 000,00 грн. Контролюючий орган пов`язує таке завищення із придбанням позивачем в лютому 2013 року, в червні 2013 року та у жовтні 2013 року у ПФ «Комагросервіс» (код за ЄДР 21128566) цукру в кількості 11 тонн на загальну суму 62 400,00 грн, в т.ч. ПДВ 10 400,00 грн без належних підтверджуючих документів, а саме сертифікату якості. Вказану господарську операцію відповідач вважає такою, що фактично не відбулась (безтоварною).

Крім того, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 6 квітня 2011 року між ПФ «Комагросервіс» (код за ЄДР 21128566) та ПАТ «Сумський завод продтоварів» був укладений договір № 06/04, у відповідності до якого ПФ «Комагросервіс» зобов`язався передати у власність позивачу продовольчі товари у відповідності до накладних, а позивач прийняти та оплатити товар. Реальність виконання вказаної господарської операції підтверджується видатковими та податковими накладними, згідно яких ПФ «Комагросервіс» поставив позивачу цукор в кількості 11 тонн на загальну суму 62 400,00 грн. Придбаний цукор доставлявся за адресою виробничих потужностей позивача до с. Бездрик, вул. Зарічна, 1, Сумського району, Сумської області, як власним автотранспортом позивача, так і автотранспортом, наданим ПФ «Комагросервіс» (товарно-транспортні накладні № 6114 від 28.10.2013, № 003476 від 06.06.2013, № 003492 від 08.02.2013).

Суди попередніх інстанцій зазначили, що відсутність виключно сертифікату якості на придбаний цукор, при умові надання контролюючому органу всіх необхідних документів, у тому числі: видаткових та податкових накладних, рахунків-фактур, товарно-транспортних накладних, та іншими належними документальними доказами, не свідчить про безтоварність господарської операції.

ПАТ «Сумський завод продовольчих товарів» заключило договір дистриб`юції із TOB «Сумська продовольча компанія» від 31.12.2012 № 25, згідно якого TOB «Сумська продовольча компанія» здійснює послуги дистриб`юції по реалізації продукції (олія, майонез) ПАТ «Сумський завод продовольчих товарів» за винагороду в розмірі 6% від реалізації майонезу в асортименті та 3% за реалізацію фасованої олії в асортименті. TOB «Сумська продовольча компанія» на умовах договору від 31.12.2012 № 25, який передбачає перехід власності на товар, придбає у ПАТ «Сумський завод продовольчих товарів» готову продукцію (майонез, олію) на загальну суму 5 673 488,43 грн, при цьому в податкових та видаткових накладних на придбання товару сума знижки по договору дистриб`юції від 06.09.2011 № 186 не застосовується. ПАТ «Сумський завод продовольчих товарів», на виконання умов договору дистриб`юції, після реалізації готової продукції отримує податкові накладні, акти здачі - приймання робіт по винагороді (бонусах) за здійснення дистриб`юції у розмірі 6% за майонез та 3% за олію, а також звіти-розрахунки про виконання обсягів реалізації (щомісяця) на загальну суму 312 156,00 грн, у тому числі ПДВ - 52 026,00 грн.

При цьому, оплата винагороди (бонусів) за здійснення дистриб`юції ПАТ «Сумським завод продовольчих товарів» не здійснювалась. Нарахована винагорода використовувалась на зменшення вартості реалізованої готової продукції в наступних періодах. Знижки (винагорода (бонуси)) за дистрибуцію TOB «Сумська продовольча компанія» при оформленні первинних документів на реалізацію готової продукції ПАТ «Сумський завод продовольчих товарів» не надавались.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 17 вересня 2012 року між ПАТ «Сумський завод продтоварів» та ПАТ «Державний ощадний банк України» був укладений договір кредитної лінії № 6, за умовами якого банком надано підприємству кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 6 000 000,00 грн цільовим призначенням «на поповнення обігових коштів» строком на 5 років з сплатою 21% річних. У відповідності до умов Договору кредитної лінії № 6 (п. 3.1.1.) Банк проводить надання кредиту в безготівковій формі шляхом сплати платіжних документів, наданих Позичальником або шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника, відкритий у Ощадбанку, для подальшої сплати платіжних документів згідно з цільовим призначенням кредиту. Зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника в іншому банку умовами Договору кредитної лінії не передбачено.

19 листопада 2012 року ПАТ «Сумський завод продовольчих товарів» заключено Договір банківського депозиту № 01-11/12 із ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», за умовами якого Банк зобов`язується приймати від вкладника та зараховувати на депозитні рахунки грошові кошти. 21 листопада 2012 року Ощадбанком на рахунок позивача були перераховані кредитні кошти в сумі 6 000 000,00 грн. 21 листопада 2012 року кошти в сумі 6 000 000,00 грн були перераховані позивачем товариству «Угроїдський цукровий завод» в якості оплати за насіння соняшника.

22 листопада 2012 року кошти в сумі 6 000 000,00 грн повернуті товариством «Угроїдський цукровий завод» позивачу згідно листа останнього. 22 листопада 2012 року кошти в сумі 6 000 000,00 грн поміщені позивачем на депозит згідно Додатку Депозит «Класичний» № 01 від 22.11.2012 до Договору банківського депозиту № 01-11/12 від 19.11.2012 під 29% річних. 22 січня 2013 кошти в сумі 6 000 000,00 грн повернуті позивачу у зв`язку із закінченням строку дії договору депозиту.

23 січня 2013 року ПАТ «Сумський завод продовольчих товарів» (Клієнт) заключено Договір банківського вкладу (депозиту) № 10/Д/13/01-43 «Пунктуальний» з ПАТ «Терра Банк», згідно якого клієнт перераховує не пізніше 24.01.2013, а Банк приймає на депозитний рахунок кошти (Депозит) в сумі 6 000 000,00 грн з правом подальшого збільшення суми депозиту згідно умов цього Договору на строк до 23.07.2013 (Строк зберігання Депозиту). Дата повернення Депозиту є 23 липня 2013 року, а процентна ставка за Депозитом встановлюється в розмірі 24% річних. На виконання вказаного договору депозиту, 24 січня 2013 року позивачем було перераховано 6 000 000,00 грн на депозитний рахунок. 23 липня 2013 року платіжним дорученням № 369077 із депозитного рахунку № НОМЕР_1 повернуто грошові кошти на поточний рахунок № НОМЕР_2 , відкритому позивачем у ПАТ «Терра Банк» на суму 6 000 000,00 грн.

5 вересня 2013 року позивач платіжним дорученням № 8 на кредитний рахунок, відкритий у ПАТ «Ощадний банк України» з поточного рахунку (ПАТ «Терра Банк») повернув грошові кошти на загальну суму 6 007 619,65 грн.

Суди першої та апеляційної інстанції зазначили, що з аналізу банківських виписок, платіжних доручень та головної книги за 2013 рік (рахунок 31), вбачається нарахування та сплата відсотків ПАТ «Ощадний банк України» за користування кредитною лінією на загальну суму 868 009,43 грн. ПАТ «Сумський завод продовольчих товарів» не є фінансовою установою, основним видом діяльності якої є грошове посередництво. Основний вид діяльності підприємства, згідно Статуту, є виробництво прянощів і приправ, тобто витрати понесені позивачем за рахунок сплати процентів за користування кредитними коштами, які було перераховано на депозитні рахунки для отримання прибутку у вигляді відсотків, не відносяться до господарської діяльності товариства. В ході проведення перевірки, було встановлено, що кредитні кошти, одержані в ПАТ «Ощадний банк України» з метою «поповнення обігових коштів» використані не за призначенням (не в господарській діяльності), в результаті чого позивачем неправомірно віднесено до складу валових витрат до рядка 06.3 «Фінансові витрати відповідно до підпункту 138.10.5 пункту 138.10 статті 138 розділу III Податкового Кодексу України» декларації з податку на прибуток за 2013 рік на загальну суму 868 009,00 грн витрати, що понесені не в господарській діяльності.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

7. В доводах касаційної скарги позивач цитує норми матеріального та процесуального права, вказує на порушення допущені контролюючим органом при проведенні перевірки позивача та на неврахування судами першої та апеляційної інстанції окремих положень Податкового кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, щодо вимог оформлення первинних документів, врахування кредитних коштів в податковому обліку, а також не підтвердження позивачем реальності господарських операцій з контрагентами, що у своїй сукупності призвело до неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушень норм процесуального права при прийнятті рішення.

8. Відповідачем відзиву (заперечень) на касаційну скаргу надано не було.

9. Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

10. Податковий кодекс України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин):

10.1. Підпункти 14.1.36, 14.1.108, 14.1.258 пункту 14.1 статті 14.

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги);

фінансовий кредит - кошти, що надаються банком-резидентом або нерезидентом, що кваліфікується як банківська установа згідно із законодавством країни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають згідно з відповідним законодавством статус небанківських фінансових установ, а також іноземною державою або його офіційними агентствами, міжнародними фінансовими організаціями та іншими кредиторами - нерезидентами юридичній чи фізичній особі на визначений строк для цільового використання та під процент.

10.2. Пункт 44.1 статті 44.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

10.3. Пункт 135.1 статті 135.

Доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

10.4. Підпункт 135.5.4 пункту 135.5 статті 135.

Інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

10.5. Пункт 138.2, підпункт 138.10.5 пункту 138.10 статті 138.

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об`єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

До складу інших витрат включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов`язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

10.6. Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

10.7. Пункт 141.1 статті 141.

До складу витрат включаються будь-які витрати, пов`язані з нарахуванням процентів за борговими зобов`язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв`язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

10.8. Пункти 198.3, 198.6 статті 198.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Платники податку, що застосовували касовий метод до набрання чинності цим Кодексом або застосовують касовий метод, мають право на включення до податкового кредиту сум податку на підставі податкових накладних, отриманих протягом 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.

Для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно з метою подальшого продажу таке право зберігається до моменту продажу такого заставленого майна.

10.9. Пункти 201.6 та 201.10 статті 201.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

11. Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

11.1. Стаття 1.

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

11.2. Частина друга статті 3.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

11.3. Частини перша та друга статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

12. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

13. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

14. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

15. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

16. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

17. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

18. Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема формування податкового кредиту з ПДВ.

19. Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

20. Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

21. Положеннями пункту 141.1 статті 141 Податкового кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до складу витрат включаються будь-які витрати, пов`язані з нарахуванням процентів за борговими зобов`язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв`язку з провадженням господарської діяльності платника податку. Таким чином, до складу витрат включаються витрати пов`язані з нарахуванням процентів за відповідними борговими зобов`язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами) протягом звітного періоду, однак такі витрати мають бути пов`язані із здійсненням господарської діяльності платником податку.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

22. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

23. Доводи касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у адміністративному позові, апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди першої та апеляційної інстанції вже надавали оцінку встановленим обставинам справи. У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судами на підставі статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на час прийняття судами рішень).

24. Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права та встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо правомірності позовних вимог позивача в частині визнання протиправними та скасуванні податкових повідомлень-рішень Сумської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області від 10.02.2015: № в частині донарахування 13 586,00 грн, в тому числі: 9 057,00 грн основного платежу та 4 529,00 грн штрафної санкції; № в частині зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 52 000,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку щодо правомірності (підтвердженої належними та достатніми доказами, наявними в матеріалах справи) для скасування включення ПАТ «Сумський завод продтоварів» до складу валових витрат Декларації з податку на прибуток за 2013 рік, витрат по придбанню цукру у ПФ «Комагросервіс» на суму 52 000,00 грн, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування та правомірності віднесення до податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 10 400,00 грн.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку, що контролюючим органом було правомірно зменшено позивачу витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування у декларації з податку на прибуток за 2013 рік щодо отримання послуг дистриб`юції по реалізації продукції TOB «Сумська продовольча компанія» на суму 260 130,00 грн, та безпідставне віднесення до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 52 025,97 грн, враховуючи встановлену відсутність відповідної оплати за послуги дистриб`юції та відсутність документів, що підтверджують надання конкретних послуг дистриб`юції, що не було спростовано позивачем.

Крім того, у справі, що розглядається судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що сума витрат понесених позивачем на виплату процентів сплачених за борговими зобов`язаннями за кредитним договором не пов`язана з господарською діяльністю позивача, а тому не відповідає вимогам встановленим положеннями пункту 141.1 статті 141 Податкового кодексу України.

25. Судами першої та апеляційної інстанцій в повній мірі встановлено фактичні обставини справи та надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених позивачем у адміністративному позові та в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а, отже, і наведені позивачем доводи в касаційній скарзі не спростовують правильних по суті висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

26. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми Податкового кодексу України, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумський завод продовольчих товарів» на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 9 червня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2015 року слід залишити без задоволення.

27. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

28. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумський завод продовольчих товарів» залишити без задоволення, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 9 червня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2015 року у справі № 818/1040/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду