Справа № 826/8802/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 вересня 2019 року № 826/8802/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства охорони здоров`я України, Київського міського центру медико-соціальної експертизи - Цетральної МСЕК №2

про визнання протиправним дій, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства охорони здоров`я України в особі Київського міського центру медико-соціальної експертизи - Центральної МСЕК №2 про визнання протиправними дій, в якому просив суд: прийняти позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, визнати дії відповідача незаконними, неправомірними, та такими, що не сумісні з загальнолюдськими принципами моралі і соціальної справедливості, що призвели до завдання позивачу моральної шкоди, яка виражається в грошовому еквіваленті в сумі 100 000, 00 грн., а також неправомірні дії які порушують порядок проведення МСЕК у відповідності законодавства України в сфері охорони здоров`я, та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; прийняти рішення, яким задовольнити вимоги позовної заяви ОСОБА_1 по встановленню йому ІІ групи інвалідності з визначенням 80% ступеня втрати працездатності. Зобов`язати відповідача виправити допущенні грубі порушення законодавства України, стосовно порядку проведення МСЕК, і в правовому полі забезпечити визнання Відповідачем розвитку патологічного ушкодження здоров`я позивача заподіяного йому радіоактивним опромінюванням і другим довічним каліцтвом здоров`я позивача; зобов`язати відповідача, розробити і призначити належну Програму по реабілітації - ІПР позивача, якою він у відповідності законодавства України зможе забезпечитися необхідними медичними, технічними та іншими засобами реабілітації, та виробами медичного призначення, які забезпечать позивачу компенсацію, або усунення стійких обмежень життєдіяльності позивача, а також дасть можливість отримати інші послуги з медичного обслуговування і соціальної адаптації інваліда війни III групи; прийняти позитивне рішення стосовно відшкодування відповідачем через ГУ Державного казначейства України в м.Києві моральної шкоди позивачу в сумі 100 000,00 грн.

Ухвалою суду у складі судді Маруліної Л.О. від 11.06.2018 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її недоліками та надано позивачу строк для усунення цих недоліків.

Після усунення недоліків позивач подав до суду позовну заяву в новій редакції, пред`явивши свої вимоги до Міністерства охорони здоров`я України (далі т- відповідач-1) та до Київського міського центру медико-соціальної експертизи - Центральна МСЕК №2 (далі- відповідач-2), в якій просив:

- визнати дії відповідача-2 незаконними, неправомірними та такими, що порушують права позивача і несумісні з загальнолюдськими принципами моралі і соціальної справедливості, та заподіяли йому моральні страждання, що у свою чергу призвели до завдання позивачу моральної шкоди, яка виражається в грошовому еквіваленті в сумі 100 000,00 грн., а також неправомірні дії, які порушують порядок проведення МСЕК відповідно до законодавства України в сфері охорони здоров`я та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- прийняти рішення, яким задовольнити вимоги позовної заяви по встановленню позивачу II групи інвалідності, з визначенням 80% ступеня втрати працездатності. Зобов`язати відповідача-1 та відповідача-2 виправити допущенні грубі порушення законодавства України, стосовно порядку проведення МСЕК, і в правовому полі забезпечити визнання відповідачем-2 розвитку патологічного ушкодження здоров`я позивача, заподіяного йому радіоактивним опромінюванням і другим довічним каліцтвом здоров`я позивача;

- зобов`язати відповідача_2 розробити і призначити належну програму по реабілітації - ІПР позивача, відповідно до якої він згідно із законодавством України буде забезпечений необхідними медичними, технічними та іншими засобами реабілітації та виробами медичного призначення, і які забезпечать йому компенсацію або усунення стійких обмежень життєдіяльності, а також дасть можливість отримати інші послуги з медичного обслуговування і соціальної адаптації інваліда війни III групи;

- зобов`язати відповідача_1 захистити і відновити порушені, невід`ємні, невизнані або оспорювані права позивача й припинити грубі порушення законодавства України, допущені відповідачем-2 стосовно порядку проведення МСЕК;

- прийняти позитивне рішення стосовно відшкодування відповідачем-2 через ГУ Державного казначейства України в м.Києві моральної шкоди позивачу в сумі 100 000,00 грн.

Ухвалою суду у складі судді Маруліної Л.О. від 20.07.2018 позивачу повернуто позовну заяву у зв`язку з неусненням її недоліків у встановленому поряку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2018 скасовно ухвалу суду від 20.07.2018, а справу направлено до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше виначеному складу суду від 04.10.2018 справу передано судді Маруліній Л.О.

Згідно з розпорядженням керівника апарату суду від 05.10.2018 №1704 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» справу передано на повторний автоматичний розподіл справ між суддями у зв`язку з неможливістю вручити справу для продовження розгляду судді Маруліній Л.О.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2018 справу розподілено на суддю Добрянську Я.І.

Ухвалою суду у складі судді Добрянської Я.І. від 17.10.2018 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її недоліками, позивачу надано час для усунення цих недоліків.

29.10.2018 через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярія) суду від позивача надійшла апеляційна скарга на ухвалу суду від 17.10.2018 про залишення позовної заяви без руху.

06.11.2018 згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу передано для розгляду судді Маруліній Л.О.

07.11.2018 згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи визначено суддю Мазур А.С.

Ухвалою суду від 27.11.2018 суддя Мазур прийняла до провадження зазначену аміністративну справу, розгляд якої вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учаників справи.

Ухвалою суду від 27.11.2018 ОСОБА_1 повернуто апеляційну скаргу на ухвалу суду від 17.10.2018 про залишення позовної заяви без руху.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на протиправність рішення відповідача-2 про повторне встановлення йому ІІІ групи інвалідності, тоді як за станом здоров`я, він уважає, йому належить встановити ІІ групу інвалідності. Протиправність такого рішення вбачає в тому, що воно прийняте неуповноваженим складом медико-соціальної експертної комісії через відсутність у її складі представників Міністерства соціальної політики України, Фонду соціального страхуванння від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Пенсійного фонду України та представників лікувальних закладів охорони здоров`я МВС України. Крім того, указана комісія належним чином не дослідила та не оцінила усі надані позивачем для експертизи документи щодо стану його здоров`я, не забезпечила проведення усіх обстежень стану його здоров`я, тому дійшла неправильного висновку про повторне встановлення ІІІ групи інвалідності. Як наслідок для позивача не призначено та не розроблену відповідну програму по реабілітації, яка б сприяла йому в отриманні низки додаткових медичних послуг.

Таке рішення та дії стосовно нього позивач уважає дискримінаційними, що позбавили його належних соціальних гарантій як особи з інвалідністю, гарантованих Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», та заподіяли моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Моральна шкода згідно з доводами позивача полягає в порушенні його нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя та витрат для відновлення порушеного права.

Відповідачі у відзивах на позовну заяву просили відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість, стверджуючи про правомірність рішення Центральної МСЕК №2, яке грунтується на даних обстеження позивача зазначеною комісією та висновках лікувальних закладів щодо ступеня функціональних порушень з боку усіх органів та систем позивача.

Крім того, відповідач-1 - Міністерство охорони здоров`я України зазначив, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, виначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реаблітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюванням, наслідками травм чи вродженими вадам, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Експертиза не передбачає повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, зокрема, МРТ, оскільки за якість медичного обстеження особи, його своєчасність та обгрунтованість відповідальним є керівник лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я, що здійснює направлення на медико-соціальну експертизу. Консультативні висновки науково-дослідних установ мають для медико-соціальної експертної комісії рекомендаційний характер.

Також відповідачі зазначили про необгрунтованість доводів позивача про заподіяння йому моральної шкоди, що виключає її відшкодування.

Щодо складу медико-соціальної експертної комісії, що проводила експертизу стосовно позивача, відповідачі зазначили, що комісії діють у складі згідно з затвердженим у встановленому порядку штатним розписом, а лікарі відомчих лікувальних закладів (МВС, СБУ, ДПС, Збройних Сил та інш.) представляють хворих на МСЕК в разі оформлення ними направлення на комісію, тоді як позивач обстежувався та направлявся на МСЕК лікувальним закладом за місцем проживання. Потреби участі в складі комісії представників Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань також не було, оскільки позивач уже є пенсіонером, а випадок щодо захворювання позивача не стосується компетенції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Позивач надав суду заперечення на відзив відповідача-2, в якому зазначив про необгрунтованість доводів останнього, наполягав на задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, 1952 року народження, з 1979 по 1996 роки проходив службу в органах внутрішніх справ. Відповідно до посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії НОМЕР_1 позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії.

Вперше на предмет встановлення інвалідності оглядався спеціалізованою радіологічною МСЕК м.Києва за направленням лікувального закладу ГУ МВС України в Київській області в грудні 2004 року та визнаний інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, отриманого при виконанні службових обов`язків по лівідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС довічно зі встановленням 50% втрати працездатності, що підтверджується актом огляду МСЕК від 21.12.2004 №1352 та довідкою до акта огляду МСЕК №004689.

У зв`язку з погіршенням стану здоров`я Комунальне комерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району надало позивачу направлення від 11.01.2018 №21/ІІ на медико-соціально-експертну комісію.

В указаному направленні зазначено діагноз ОСОБА_1 :

- основне захворювання: ішемічна хвороба серця, стенокардія напруги, стабільна фк ІІ, кардіосклероз постінфарктний, атеросклеротичний. Екстрасистолічна аритмія, непостійна форма. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ст.2, ризик дуже важкий;

- супутні захворювання: церебральний атеросклероз з проявами мішаної дисциркуляторної енцефалопатії, церебрастенічним синдромом, деформуючий артроз правого суглобу, поперечний остеохондроз хребта.

До згаданого направлення, наданого позивачем до Центральної МСЕК №2, ним також долучено низку інших медичних документів, а саме: виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, довідки про результати медичних обстежень, витяги з історії хвороби, консультативні висновки спеціалістів, експертні заключення та інш.

24.01.2018 ОСОБА_1 повторно оглянутий Центральною МСЕК №2, за результатами якого йому повторно встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково і визнано втрату 60% працездатності.

Як інваліду ІІІ групи позивачу розроблено та надано індивідуальну програму реабілітації інваліда від 24.01.2018 №31.

За результатами розгляду скарги позивача на рішення Центральної МСЕК №2 про встановлення йому ІІІ групи інвалідності Міністерство охорони здоров`я України листом від 06.04.2018 №03.4-07-С-3733/4660-зв повідомило йому про обгрунтованість указаного рішення Центральної МСЕК №2.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням Центральної МСЕК №2 про встановлення йому ІІІ групи інвалідності повторно та з наслідками розгляду Міністерством охорони здоров`я України його скарги на це рішення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із такого.

Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами

Відповідно до статті 3 названого Закону інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій осіб з інвалідністю.

Окрім того, основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я організму, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначено Законом України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні».

За змістом статті 7 цього Закону медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів.

Огляд повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров`я, осіб з інвалідністю (за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу), дітей з порушеннями стану здоров`я та дітей з інвалідністю проводиться після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності даних, що підтверджують стійкий розлад функцій організму у зв`язку з фізичними, психічними, інтелектуальними та сенсорними порушеннями, зумовленими захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами.

Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.

Медико-соціальні експертні комісії визначають, поміж іншого, групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана особою з інвалідністю однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір особи з інвалідністю. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності; ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання; ступінь втрати здоров`я, групу інвалідності, причину, зв`язок ї час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій або Чорнобильської катастрофи.

Медико-соціальні експертні комісії, поміж іншого:

- встановлюють компенсаторно-адаптаційні можливості особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації;

- складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми;

- забезпечують своєчасний огляд (переогляд) повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров`я, осіб з інвалідністю;

Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Особам, які звертаються для встановлення інвалідності, зумовленою наявністю анатомічних дефектів, інших необоротних порушень функцій органів і систем організму, відповідна група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду. Переогляд з метою підвищення групи інвалідності таким особам відбувається на підставі особистої заяви особи з інвалідністю або її законного представника у разі настання змін у стані здоров`я і рацездатності особи з інвалідністю або за рішенням суду.

Порядок проведення переогляду з метою підвищення групи інвалідності і вичерпний перелік анатомічних дефектів, інших необоротних порушень функцій органів і систем організму, станів та захворювань, за яких відповідна група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду, затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи» затверджено Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Положення про медико-соціальну експертизу визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особам, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогчній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації (пункт 1 Положення).

Відповідно до пунктів 3, 4, 10 Положення про медико-соціальну експертизу медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.

Згідно з пунктами 15, 17 Положення про медико-соціальну експертизу комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.

Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Наявність у Центральної МСЕК №2, що є структурним підрозділом Київського міського центру медико-соціальної експертизи, повноважень щодо проведення медико-соціальної експертизи позивачем не заперечується.

Водночас позивач стверджує про неповноважний склад Центральної МСЕК №2, що здійснювала його експертизу, через відсутність у її складі представників Міністерства соціальної політики України, Фонду соціального страхуванння від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Пенсійного фонду України та представників лікувальних закладів охорони здоров`я МВС України.

З огляду на викладене суд вважає за доцільне зауважити, що відповідно до пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються такі комісії:

1) загального профілю;

2) спеціалізованого профілю.

Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери.

До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.

Порядок участі представників Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості та інших працівників соціальної сфери затверджується МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики.

Відповідно до пункту 19 Положення про медико-соціальну експертизу комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Відповідно до пункту 23 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.

Пунктом 24 указаного Положення передбачено, що рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ. МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.

В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.

Сторонами у справі не заперечується прийняття Центральною МСЕК №2 рішення щодо встановлення позивачу повторно ІІІ групи інвалідності, тому ця обставина не потребує доказування.

З матеріалів справи вбачається, що рішення про встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності повторно прийняте Центральною МСЕК №2 у складі трьох членів комісії: голова комісії - Ломарьова Г.Б., члени комісії - ОСОБА_7 . , ОСОБА_8

Суд критично сприймає доводи позивача щодо необхідності участі у складі комісії, що здійснювала його огляд, представників Міністерства соціальної політики України, Фонду соціального страхуванння від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Пенсійного фонду України та представників лікувальних закладів охорони здоров`я МВС України з огляду на те, що лікарі відомчих медичних установ (МВС, СБУ, ДПС, Збройних Сил ат інш.) беруть участь в засіданні комісії в разі оформлення ними направлення на МСЕК, тоді як позивачу таке направлення оформлене медичним закладом за місцем його проживання.

Також не було підстав для участі в комісії представника Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійни захворювань, оскільки ураховуючи категорію інвалідності та те, що підстави для її перегляду не стосувалися компетенції Фонду. Так, відповідно до пункту 11 Положення про про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності огляд потерпілого проводиться комісією за участю представника Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами та висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології або його відділення) про професійний характер захворювання.

З огляду на те, що позивач уже є пенсіонером, також не було підстав для участі у складі комісії представника Пенсійного фонду України.

За наведених обставин суд дійшов висновку про те, що огляд позивача проведено комісією у належному складі.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами обстеження позивача та дослідження наданої ним медичної документації щодо ступеня функціональних порушень органів та систем позивача Центральна МСЕК №2 повторно встановила йому ІІІ групу, а не ІІ групу, на яку він претендував, одночасно встановивши вищий відсоток втрати працездатності з 50% на 60%.

Суд уважає, що доводи позивача про протиправність встановлення йому повторно ІІІ групи інвалідності, замість ІІ групи, є необгрунтованими з наступних підстав.

Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, визначає порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями визначає порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями (далі - комісії).

Абзацами другим, третім пункту 22 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності визначено, що повторний огляд осіб з інвалідністю, а також осіб, інвалідність яких встановлено без зазначення строку проведення повторного огляду, проводиться раніше зазначеного строку за заявою такої особи з інвалідністю, інших заінтересованих осіб у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності або за рішенням суду.

Особам, що звертаються для встановлення інвалідності, група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду у разі наявності вроджених вад розумового чи фізичного розвитку, анатомічних дефектів, стійких необоротних морфологічних змін та розладу функцій органів і систем організму, неефективності реабілітаційних заходів, неможливості відновлення соціальної адаптації, несприятливого прогнозу відновлення працездатності з урахуванням реальних соціально-економічних обставин у місці проживання особи з інвалідністю, а також особам з інвалідністю, у яких строк переогляду настає після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.

Пунктом 27 вказаного Положення визначено, підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Критеріями встановлення II групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи:

- обмеження самообслуговування II ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;

- обмеження здатності до самостійного пересування II ступеня - здатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;

- обмеження здатності до навчання II ступеня - нездатність до навчання або здатність до навчання тільки у спеціальних навчальних закладах або за спеціальними програмами вдома;

- обмеження здатності до трудової діяльності II ступеня - нездатність до провадження окремих видів трудової діяльності чи здатність до трудової діяльності у спеціально створених умовах з використанням допоміжних засобів і/або спеціально обладнаного робочого місця, за допомогою інших осіб;

- обмеження здатності до орієнтації II ступеня - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб;

- обмеження здатності до спілкування II ступеня - здатність до спілкування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;

- обмеження здатності контролювати свою поведінку II ступеня - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою сторонніх осіб.

До II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності.

Підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Інваліди III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Згідно з пунктом 1.10 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я від 05.09.2011 №561 при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Тобто, рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення необхідних досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичної документації, яка обов`язково включає направлення на МСЕК, та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами обстеження позивача та дослідження наданої ним медичної документації щодо ступеня функціональних порушень органів та систем позивача, зокрема з виписки із історії хвороби від 29.2.2017, Центральна МСЕК №2 встановила, що після перенесеного в грудні 2015 року інфаркту міокарда, скоротлива функція міокарду задовільна, що підтверджено ЕХО- КГ , помірне порушення гемодинаміки, вегетативно-вестибулярна дисфункція на фоні змішаної енцефалопатії ІІ ст., вертеброгенна рецидивуюча люмбалгія, правобічна брахілагія, деформуючий артроз правового колінного суглобу, щ оє підставою для встановлення ІІІ групи інвалідності.

Зміни з боку органів зору та слуху, на які вказує позивач, згідно з доводами відповідачів є помірними не є інвалідизуючою патологією.

Етіологічний фактор (для іонізуючого випромінювання) не є підставою для встановлення важких груп інвалідності та був врахований при встановленні позивачу причини інвалідності.

Також суд погоджується з доводами відповідачів, що надані позивачем консультативні висновки науково-дослідних установ мають для медико-соціальної експертної комісії рекомендаційний характер та не мють обов`язкової сили при прийнятті рішення про встановлення інвалідності.

За таких обставин необгрунтованими є доводи позивача про неправильне визначення йому повторно ІІІ ивалідності є необгрунтованими, права та інтереси позивача при цьому не порушено, тому його вимога про визнання дій відповідача_2 незаконними, неправомірними та такими, що порушують права позивача і несумісні з загальнолюдськими принципами моралі і соціальної справедливості, та заподіяли йому моральні страждання, оцінені в сумі 100 000,00 грн.

Відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції цього органу.

В свою чергу, згідно із Законом України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» до компетенції медико-соціальної експертизи відноситься комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

Відтак, суди не вправі втручатися в діяльність державних органів, що застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Розглядаючи питання про встановлення групи інвалідності позивачу, суд дійшов висновку, що відповідачем_2 не порушено порядку розгляду цього питання, а тому оскаржуване рішення щодо встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності повторно відповідає положенням Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положенню про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, тобто прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституціїєю та законами України.

Відтак, позовні вимоги, спрямовані до відповідача_2 задоволенню судом не підлягають.

Оскільки решта вимог позивача, в тому числі до міністерства охорони злдоров`я України, є похідними від вищевказаної позовної вимоги, яка задоволенню судом не підлягає, то підстави для їх задоволення у суду також відсутні.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог частини другої статті 2 згаданого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцєю та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Варто звернути увагу на те, що в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідачі, які є суб`єктами владних повноважень, на переконання суду, правомірність своїх дій та рішення щродо позивача обгрунтували належним чином.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що встановлених вище обставин достатньо для того, щоб відмовити у задоволенні позову повністю.

Підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур