Справа № 826/13756/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 вересня 2019 року № 826/13756/18

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі судді Вєкуа Н.Г, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТА» до Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень та пені,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «АТА» (01004, м. Київ, вул. Басейна, б.9, кім.3, ) з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ), в якому просить суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 22 травня 2018 року № ;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 22 травня 2018 року № 2;

- визнати протиправною та скасувати пеню, нараховану в Інтегрованій картці ТОВ «АТА» у розмірі 493 532,39 грн;

- зобов`язати Головне управління ДФС у м. Києві внести зміни до Інтегрованої картки платника податку ТОВ «АТА», шляхом виключення з неї пені в загальному розмірі 493 532,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає відсутній факт несплати (несвоєчасної сплати) будь-яких грошових зобов`язань, як за податковими повідомленнями-рішеннями, так і за податковими деклараціями з податку на прибуток за 2017 рік, за 1 квартал 2018 року, тому до позивача не можуть бути застосовані штрафні санкції та пеня, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення та пеня у розмірі 493 532,39 грн є безпідставними, необґрунтованими, незаконними та підлягають скасуванню.

Відповідач із доводи позивача не погоджується, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вважає вимоги позивача необґрунтованими, в зв`язку із чим просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач, користуючись своїм правом на подання відповіді на відзив, надав її до суду, спростувавши доводи відповідача, викладені у відзиву на позов.

Ухвалою суду від 30 серпня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Матеріалами справи встановлено, що ГУ ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку ТОВ «АТА» щодо дотримання податкового законодавства в частині своєчасності сплати суми (зобов`язання) по податку на прибуток, якою встановлено порушення вимог п. 57.1 ст. 57 Податкового Кодексу України.

За результатами вказаної перевірки було складено Акт №3575/26-15-12-12-12/25589927 від 22.05.2018 року.

Перевіркою на підставі аналізу інтегрованої картки платника податків встановлено, що на порушення вимог Кодексу, позивачем несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкового зобов`язання з податку на прибуток в загальній сумі 234 494,00 грн із затримкою до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання та в загальній сумі 997 150,75 грн із затримкою більше 30 днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання.

Враховуючи викладене, відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового Кодексу України, відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення від 22.05.2018 року:

- № про застосування штрафу у розмірі 10% погашеної суми податкового боргу у сумі 23 449,40 грн;

- № про застосування штрафу у розмірі 20% погашеної суми податкового боргу у сумі 199 430,15 грн.

Не погодившись з вказаними рішеннями, позивач подав свої заперечення на акт перевірки за № 71 від 30.05.2018 року. Листом про надання відповіді на заперечення № 26559/10/26-15-12-12-18 від 08.06.2018 року, заперечення позивача залишені без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Позивач звернувся зі скаргою до Державної фіскальної служби України, за результатами розгляду якої рішенням від 26.07.2018 року №24693/6/99-99-11-03-01-25 Державна фіскальна служба України залишили податкові повідомлення-рішення без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Незгода позивача із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями від 20 травня 2018 року зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - ПК України).

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

При цьому, податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Крім того, відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

За загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абзаці першому пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, згідно пункту 137.4 статті 137 Податкового кодексу України загальними податковими (звітними) періодами для податку на прибуток вважаються календарні: квартал, півріччя, тpи квартали, рік.

Згідно абзацу 1 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, відповідно до якої, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 14 Податкового кодексу України податковим зобов`язанням є сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), а грошовим зобов`язанням платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.139 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 31.1, пункту 31.3 статті 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Зміна платником податку, податковим агентом або представником платника податку чи контролюючим органом встановленого строку сплати податку та збору забороняється, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачем 23 травня 2018 року був отриманий акт камеральної перевірки № 3575/2012/25589927 від 22.05.2018 року та податкові повідомлення-рішення № , № від 22.05.2018 року.

Аналіз вказаних документів свідчить про те, що вони складені із порушенням вимог п. 86.8 ст. 86 Податкового Кодексу України, відповідно до якого податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акту перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акту перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Проте, відповідачем була порушена процедура винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та складено акт перевірки та податкові повідомлення-рішення в один день.

Зазначена обставина фактично позбавила позивача можливості на врахування заперечень на акт перевірки під час винесення спірних податкових повідомлень-рішень.

Зокрема п. 86.7 Податкового Кодексу України (станом на момент виникнення спірних правопорушень) закріплено право платника податків, у разі незгоди з актом перевірки, подати свої заперечення протягом 5 робочих днів з дня отримання такого акту перевірки і вказані заперечення є невід`ємною частиною акту перевірки, а отже мають розглядатися, як складова частина акту перевірки.

При цьому, п. 86.7 Податкового Кодексу України визначає, що рішення про визначення грошових зобов`язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Суд зауважує, що позивачем заперечення на акт перевірки були подані 30 травня 2018 року за № 71, що підтверджується відміткою про їх прийняття відповідачем, тому строк для їх прийняття та розгляду не був пропущений.

Незважаючи на це, оскаржувані податкові повідомлення-рішення були винесені до моменту розгляду поданих заперечень, а саме 22.05.2018 року. Вказане свідчить про порушення відповідачем визначеної законом процедури винесення вказаних податкових повідомлень-рішень.

Судом встановлено, що підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки відповідача в акті перевірки від 22.05.2018 року про порушення позивачем термінів сплати грошових зобов`язань з податку на прибуток, визначених:

- податковим повідомленням-рішенням № від 29.03.2017 року (далі - ППР №3);

- податковим повідомленням-рішенням № від 22.01.2018 року (далі - ППР № 4);

- податковій декларації з податку на прибуток підприємств за 2017 рік;

- податковій декларації за 1 квартал 2018 року.

З такими висновками відповідача позивач не погоджується і зазначає, що здійснені за вказаними ППР№ 3 та ППР № 4 донарахування та визначені за податковими деклараціями зобов`язання були у повному обсязі погашені позивачем.

Відповідно до ППР № 3 позивачу було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 1 009 222 грн, з яких 1 005 722 грн за основним платежем та 3 500 грн - за штрафними санкціями. Вказане податкове повідомлення-рішення було винесено разом із податковим повідомленням-рішенням № від 29.03.2017 року, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на суму 936 567,50 грн на підставі акту перевірки від 07.03.2017 року № 35/26-15-14-17-01-10/25589927. Загальна сума донарахувань склала 1 945 789,50 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем до Окружного адміністративного суду м. Києва, відкрито адміністративне провадження № 826/8066/17. Таким чином, зазначені грошові зобов`язання знаходились у стадії судового оскарження і відповідно до положень п. 56.18 Податкового Кодексу України не були узгодженими.

Відповідно до п. 57.3 Податкового Кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

З огляду на зазначене, вказані суми не підлягали сплаті позивачем до моменту прийняття судом відповідного рішення, яке вступило б у законну силу.

Проте, позивач сплатив суму грошових зобов`язань, визначених у ППР№ 3 та ППР № відповідно до наступних платіжних доручень, які долучені до матеріалів справи:

- № від 5.09.2017 року на суму 180 000 грн;

- №584 від 26.09.2017 року на суму 125 789,50 грн;

- № 583 від 25.09.2017 року на суму 160 000 грн;

- № 582 від 25.09.2017 року на суму 130 000 грн;

- №1131 від 25.09.2017 року на суму 1 000 000 грн;

- № від 22.09.2017 року на суму 30 800 грн;

- № 580 від 22.09.2017 року на суму 319 200 грн;

Під час здійснення платежів позивачем була допущена технічна описка та зазначено у всіх платіжних дорученнях бюджетний рахунок ПДВ. Таким чином, вся сума коштів була сплачена позивачем до Державного бюджету України із напрямком погашення - бюджетний рахунок з ПДВ.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2017 року у справі № 826/8066/17 за заявою позивача позовну заяву про скасування податкового повідомлення-рішення № 3 та податкового повідомлення-рішення № було залишено без розгляду. Відповідні донарахування стали узгодженими.

В зв`язку із цим в інтегрованій картці платника податків відбулось списання відповідних сум, які були вже сплачені за платіжними дорученнями, проте на інший рахунок. Контролюючий орган вказаний факт не заперечував, а своїм листом за № 16 від 23.03.2018 року про надання інформації підтвердив це, зазначивши, що «у інтегрованій картці ТОВ «АТА» за платежем 14010100 (податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у період з 22.09.2017 по 26.09.2017 рахується сплата до бюджету грошових зобов`язань на загальну суму 1 945 789,50 грн, з яких 936 567,60 грн сплачено за податковим повідомленням-рішення № . Сума 1 009 222,00 грн, яка донарахована за податковим повідомленням-рішенням від 20.09.2017 року № сплачена ТОВ «АТА» не на бюджетний рахунок з податку на прибуток».

Відповідно з податку на прибуток за позивачем почав обліковуватись податковий борг, а з ПДВ-переплата.

Як вбачається з матеріалів справи, платник податків неодноразово звертався до Головного управління ДФС у м. Києві листом № 13 від 12.02.2018 року та листом № 56 від 18.04.2018 року з проханням зарахувати помилково сплачені кошти на рахунок 0007 (податок на прибуток), проте відповідачем цього зроблено не було.

З огляду на вищевказане, суд зауважує, що висновки відповідача про порушення позивачем граничних термінів сплати зобов`язань за ППР№ 3 є протиправними з огляду на наступне.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 45 Бюджетного кодексу України (далі по тексту - БК України) податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Аналіз норм БК України дає суду підстави дійти до висновку, що усі податкові надходження, справляння яких передбачено законодавством України, є доходами державного бюджету, які визнаються зарахованими до бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Разом з тим, поняття «єдиний казначейський рахунок» закріплене в Положенні про єдиний казначейський рахунок, затвердженому наказом Державного казначейства України від 26 червня 2002 року №122 (у редакції наказу Державного казначейства України від 30 листопада 2010 року №449) та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 18 липня 2002 року за №594/6882, та визначається як консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

Пунктом 2.1 вказаного Положення встановлено, що ЄКР консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Зі змісту таких пунктів названого Положення слідує, що всі сплачені податки і збори (обов`язкові платежі), в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а зарахування коштів на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів.

Таким чином, суд вважає, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету у встановлені строки має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України.

Оскільки суми податку зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений вказаною нормою ПК України строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України штрафних (фінансових) санкцій.

В зв`язку із тим, що позивачем фактично здійснено необхідні дії для повного та своєчасного виконання свого податкового обов`язку, суд вважає, що помилкове зазначення рахунку на який такий податок сплачується під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений строк, а відтак і для застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Таким чином, з огляду на те, що помилкове перерахування позивачем коштів на інший рахунок не вплинуло на виконання обов`язку платника перед Державним бюджетом України зі сплати з податку на прибуток та ним самостійно нараховано зобов`язання за зазначеним платежем, застосування до позивача штрафу за висновком суду є неправомірним.

Акт перевірки від 22.05.2018 року містить висновки про порушення позивачем строків сплати податкових зобов`язань за податковим повідомленням-рішенням № № , в зв`язку із чим відповідачем були здійсненні донарахування частини штрафних санкцій за податковим повідомленням-рішенням № 2, які відповідно до розрахунку штрафних санкцій склали 1 330,51 грн.

Про прострочення термінів сплати сум грошових зобов`язань за вказаним податковим повідомленням-рішенням суд також не погоджується, оскільки відповідно до даних інтегрованої картки платника податків, яка долучена до матеріалів справи, такі грошові зобов`язання були погашені за рахунок частини переплати з податку на прибуток, яка у розмірі 18 723,78 грн обліковувалась в інтегрованій картці платника податку з 31.12.2017 року.

Крім зазначеного, в акті перевірки відповідач приходить до висновку про порушенням позивачем строків сплати самостійно визначених зобов`язань з податку на прибуток за податковою декларацією за 2017 рік. В зв`язку із чим, позивачу були здійснені донарахування частини штрафних санкцій за податковим повідомленням-рішенням №2, які склади 46 884 грн.

Суд, проаналізувавши додані до матеріалів справи докази, не погоджується із висновками відповідача в зв`язку із наступним.

Позивачем була подана податкова декларація з податку на прибуток за 2017 рік 06.02.2018 року, в якій визначено до сплати податок на прибуток підприємств у розмірі 234 424,00 грн.

В той же день, платіжним дорученням № 103 позивачем сплачено до бюджету податкові зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 234 424,00 грн.

Граничний термін сплати податкового зобов`язання за податковою декларацією з податку на прибуток становить 12.03.2018 року.

Зважаючи на вищевказане, позивач сплатив суму податкових зобов`язань за річною декларацією за 2017 рік вчасно, тобто до настання граничних строків сплати, а тому висновки відповідача про порушення строків сплати зобов`язань є необґрунтованими, а прийняте на їх підставі податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Щодо висновків відповідача про порушення строків самостійно визначених зобов`язань з податку на прибуток за податковою декларацією за 1 квартал 2018 року, суд звертає увагу на наступне.

Позивачем у податковій декларації (уточнена) з податку на прибуток за 1 квартал 2018 року, яка була подана 16.05.2018 року, було визначено до сплати податок на прибуток у розмірі 69876,00 грн.

17.05.2018 року платіжним доручення № 438 позивач сплатив до бюджету відповідні податкові зобов`язання у розмірі 70 000,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення, доданого до матеріалів справи.

В свою чергу, граничним терміном сплати податкового зобов`язання за податковою декларацією з податку на прибуток за 1 квартал 2018 року було 21.05.2018 року.

Тому суд вважає висновки відповідача про порушення позивачем термінів сплати податкових зобов`язань протиправними, а нарахування штрафних санкцій за вказане правопорушення - незаконним і таким, що підлягає скасуванню.

На думку відповідача, позивач не сплатив вчасно грошові зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням № в розмірі 1 009 222,00 грн, в зв`язку із чим в інтегрованій картці позивача на вказану суму почав обліковуватися податковий борг та на суму такого податкового боргу почала нараховуватися пеня.

Суд вважає вказані висновки відповідача необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 14.1.162. Податкового Кодексу України пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки

Тобто, нарахування пені відбувається на суму несплачених податкових зобов`язань.

Як встановлено судом під час розгляду справи, позивачем у строк, визначений законом, були сплачені кошти за податковим повідомленням-рішенням № , а тому нарахування пені контролюючим органом було здійснено неправомірно.

Крім того, позивач повторно сплатив суму пені платіжним дорученням № 550 від 21.05.2018 року.

З урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, суд зазначає, що позивач надав достатні та допустимі докази того, що ним у встановлений законодавством термін сплачувались узгоджені суми податкових зобов`язань.

Суд також звертає увагу, що відзив на позовну заяву, який поданий відповідачем, є компіляцією акту перевірки та витягів норм Податкового Кодексу України та не містить жодних заперечень щодо доводів позивача, наведених у позові. Відповідачем не зазначено обставин та підстав позову, з якими він не погоджується, із відповідним посиланням на докази та норми права, що повинні міститися в ньому, відповідно до ч.2 ст. 162 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість своїх рішень з урахуванням вимог частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АТА» (01004, м. Київ, вул. Басейна, б.9, кім.3, ) задовольнити;

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 22 травня 2018 року № ;

3.Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 22 травня 2018 року № 2;

4. Визнати протиправною та скасувати пеню, нараховану в Інтегрованій картці ТОВ «АТА» у розмірі 493 532,39 грн;

5. Зобов`язати Головне управління ДФС у м. Києві внести зміни до Інтегрованої картки платника податку ТОВ «АТА», шляхом виключення з неї пені в загальному розмірі 493 532,39 грн.

6.Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТА» (01004, м. Київ, вул. Басейна, б.9, кім.3, ) понесені судові витрати у розмірі 12 508,19 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.Г. Вєкуа