Справа № 320/1038/19
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1038/19 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Ганечко О.М., Костюк Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Васт-транс» до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Васт-транс» звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 26.02.2019 № .

Позовні вимоги мотивував тим, що правомірно задекларував суми бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок платника у банку за листопад 2018 року, оскільки на думку позивача, пальне, за рахунок якого було сформовано податковий кредит, що взяв участь у визначенні від`ємного значення з ПДВ, заявленого до відшкодування, було використане ним у господарській діяльності підприємства.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якому просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що завищення суми бюджетного відшкодування в результаті віднесення позивачем до складу податкового кредиту податку на додану вартість, сплаченого у складі вартості пального, використаного на цілі, що не пов`язані з господарською діяльністю ТОВ «Васт-Транс».

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З матеріалів даної справи убачається, що 19.01.2018 позивачем було подано до Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області податкову декларацію з ПДВ за листопад 2018 року (а.с. 27-29).

Згідно даних податкової декларації податкові зобов`язання складають - 399 414 грн. (рядок 9), податковий кредит - 749 793 грн. (рядок 17), від`ємне значення - 350 379 грн. (рядок 19).

Розрахунком визначено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку 350 379 грн. та подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування (а. с. 30-31).

У період з 18.01.2019 по 31.01.2019 ГУ ДФС у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Васт-транс» з питань правомірності декларування суми бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок платника у банку за листопад 2018 року, яка виникла за рахунок поточного від`ємного значення.

Результати перевірки оформлені Актом від 07 лютого 2019 року №97/10-36-12-02/30367782 (а.с. 43-58).

В Акті перевірки зазначається про порушення ТОВ «Васт-транс» вимог пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу, в результаті чого відповідно до пункту 200.14 статті 200 Податкового кодексу України, позивачем завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку в сумі 107 грн.

Посилаючись на норми наказу Міністерства транспорту України від 10.02.1998 № 43, за результатами опрацювання наказу ТОВ «Васт-транс» від 02.05.18 № 02-05/2018 «Для планування витрат палива з метою його раціонального використання на автомобільному транспорті по підприємству», подорожніх листів від 16.10.2018 № 1039 та від 29.10.2018 № 1076, розрахунків до виконаних рейсів № 683 від 19.11.18 та № 691 від 20.11.18., оборотно-сальдової відомості та картки рахунку: 23 «види витрат: дизпаливо», відповідач встановив перевищення фактичних витрат палива над встановленою нормою на 21,49 л.

Отже, за результатами опрацювання правомірності списання позивачем палива згідно облікових документів, відповідач прийшов до висновку про завищення суми бюджетного відшкодування, у зв`язку з віднесенням до складу податкового кредиту ПДВ, сплаченого у складі вартості пального, використаного понад норму на цілі, що не пов`язані з господарською діяльністю ТОВ «Васт-Транс».

Відповідачем проведено розрахунок суми ПДВ по перевищенню фактичних витрат палива над встановленою нормою витрат та перевищенням суми списання по картці рахунка 23 над фактичними витратами, що складає: 21,49л*24,81 грн*20%=106,63 грн. (а. с. 51-52).

На підставі висновків, зазначених у Акті перевірки від 07.02.2019 № 97/10-36-12-02/30367782, відповідно до підпункту 54.3. статті 54, пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, ГУ ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.02.2019 № , яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 107 грн. та визначено штраф у розмірі 53,5 грн. (а.с. 24-25).

Не погоджуючись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання його протиправним та скасування.

Спірні правовідносини урегульовані нормами Податкового кодексу України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також нормативними актами, прийнятими на їх виконання.

Згідно з до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:а) придбання або виготовлення товарів та послуг;б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до ч. 2 п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.5 статті 198 Податкового кодексу України: платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/ виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 серпня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: - придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; - придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Іншого випадку встановлення використання платником податку придбаних товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, законодавець не встановив.

Разом з тим, порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків, врегульовано ст. 200 Податкового кодексу України (в редакції чинної у спірний період), згідно п. 200.1 якої сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пп. «б» п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Пунктом 200.7 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

За умовами пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

За змістом пункту 200.11 статті 200 Податкового кодексу України за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Згідно пункту 200.12 статті 200 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

За приписами пункту 200.13 статті 200 цього кодексу на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Як свідчать матеріали даної справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "ВАСТ-ТРАНС" 19.01.2018 було подано до Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2018 року з додатками.

Разом з податковою декларацією позивачем було подано розрахунок суми бюджетного відшкодування та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів та рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми правонаступника.

Як вбачається із податкової декларації податкові зобов`язання склали - 399 414 грн. (рядок 9), податковий кредит - 749 793 грн. (рядок 17), від`ємне значення - 350 379 грн. (рядок 19).

На думку податкового органу, дизельне паливо не використовувалось позивачем у господарській діяльності.

Зокрема, податковим органом зазначено, що під час проведення перевірки було встановлено використання позивачем частини придбаного дизельного палива у листопаді в 2018 році в операціях, які не можна віднести до господарської діяльності у зв`язку із встановленням фактів перевищення фактичних витрат палива над встановленою нормою витрат та перевищення суми списання по картці рахунку 23 (види витрат: дизпаливо) (Дт 23 Кт 203) над фактичними витратами на 21.49л.*24.81 грн. = 533,17 грн. (ПДВ 106,63).

Однак, як було вірно зазначено судом першої інстанції, зменшуючи розмір від`ємного значення, відповідач фактично виходив лише з того, що позивачем було використане пальне понад встановлену норму в операціях, що не пов`язані з виготовленням товарів та наданням послуг товариства, проте доводи контролюючого органу щодо списання позивачем понад норму дизельного палива на 17,94 л. (18 л.) спростовуються наявним в матеріалах справи розрахунком до виконаного рейсу № 691/1 від 20.11.2018 до подорожнього листа від 29.10.18 № 1076 (а.с. 70).

Так, за умовами вказаного розрахунку, на роботу автономного обігрівача згідно норми витрачено 18 л дизельного палива (а. с. 70), у зв`язку з чим позивач не перевищив списання дизельного палива на 17,94 л (18 л) та правомірно зазначив у картці рахунку 23 (використано у господарській діяльності: види витрат: дизельне паливо) фактично використані 1865 л палива (а. с. 63). В свою чергу списання палива позивачем ТОВ «Васт-Транс» урегульовано внутрішніми наказами товариства «Для планування витрат палива з метою його раціонального використання на автомобільному транспорті по підприємству» від 02.05.2018 №02-05/2018 та «Про затвердження Норм витрат дизельного палива на роботу автономного обігрівача на автомобільному транспорті в зимовий період по підприємству» від 01.10.2018 № 01/10/2018 та здійснюється по факту його використання з урахуванням планових лінійних норм, які є рекомендаційними та не носять імперативного характеру. При цьому, податкове законодавство не містить застережень, які б виключали можливість віднесення до складу операційних витрат підприємства обсягів палива, використаного понад затверджені на підприємстві планові лінійні норми, або щодо необхідності приведення використання пального до певних норм.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірного включення позивачем 21,49 л. (3,5 4 л. +17,94 л.) дизельного палива до складу витрат та податкового кредиту.

Що стосується посилання податкового органу в своїх доводах на наказ Міністерства транспорту України від 10.02.1998 р. №43 «Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» (далі - Наказ №43) колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.3.1 ст. 3 Податкового кодексу України податкове законодавство України складається з Конституції України; цьогоКодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Таким чином, вищевказаний наказ Міністерства транспорту України та лист Міністерства юстиції України не носять імперативного характеру для позивача та не входить до складу податкового законодавства України та не регулюють правовідносини з оподаткування з податку на додану вартість.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 КАС України).

Згідно частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку колегія суддів вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого положеннями ст.73 КАС України покладено обов`язок доказування, не доведено правомірності прийнятого ним рішення, що є підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Отже, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують обставини дослідженні судом першої інстанції та висновок про задоволення позовних вимог.

Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 250, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Ганечко О.М.

Суддя Костюк Л.О.