Справа № 420/1494/19
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 р.м. ОдесаСправа № 420/1494/19
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Коваля М.П.

За участю: секретаря - Сторчака О.О.

представника апелянта - Костиркіна О.Г. (ордер від 02.07.2019 року)

представника відповідача - Мунтян Є.О. (довіреність від 26.07.2019 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 18.05.2017 року Форми "Ф" № НОМЕР_1 про визначення суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2014 рік у сумі 14 964,95 грн., за 2015 рік - 16 625,7 грн., за 2016 рік - 27 522,43 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки контролюючого органу про наявність у позивача обов`язку сплатити податок на нерухоме майно є безпідставними та не ґрунтуються на Законі, визначення грошових зобов`язань в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях відбулось не у відповідності до чинного законодавства, у зв`язку із чим ці рішення суб`єкта владних повноважень підлягають скасуванню.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 18.05.2017 року в частині визначення податкового зобов`язання у розмірі 32 662,74грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно Свідоцтва про право власності від 27.06.2014р., індексний номер 23606124, ОСОБА_1 на праві власності належить ? житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 складає 1916 кв.м. (житлова площа 274,2 кв.м.) (а.с.19).

02.08.2005 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі - продажу квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , що складається з трьох житлових кімнат загальною площею 65,6 кв.м. та підсобних приміщень, загальна площа квартири - 94,5 кв.м. (а.с.20).

18.05.2017 року ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким ОСОБА_1 , згідно з п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до п.п. 266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України, визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості" у загальному розмірі 59 113,08 грн., у тому числі, за: 2014 рік - 14 964,95 грн.; 2015 рік - 16 625,70 грн.; 2016 рік - 27 522,43 грн.

Не погоджуючись із визначенням грошового зобов`язання, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про скасування податкового повідомлення-рішення відповідача.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції обґрунтовано виходив про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 265.1.1 п. 265.1 ст. 265 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла до 01.01.2014 року) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової нерухомості.

Згідно із п.п. 265.2.1 п. 265.1 ст. 265 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової нерухомості, в тому числі його частка.

За правилами п.п. 265.3.1 п. 265.3 ст. 265 Податкового кодексу України базою оподаткування є житлова площа об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його часток.

У разі наявності у платника податку - фізичної особи більше одного об`єкта оподаткування, в тому числі різних видів (квартир, житлових будинків або квартир і житлових будинків), база оподаткування обчислюється виходячи з сумарної житлової площі таких об`єктів з урахуванням норм підпункту 265.4.1 пункту 265.4 цієї статті (п.п. 265.3.4 п. 265.3 ст. 265 Податкового кодексу України).

Пунктом 265.4 ст. 265 Податкового кодексу України встановлено пільги із сплати податку, зокрема, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 250 кв. метрів; в) для різних видів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 370 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Згідно із п.п. 265.5.2 п. 265.5 ст. 265 Податкового кодексу України ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для фізичних осіб встановлюються в таких розмірах: а) не більше 1 відсотка - для квартири/квартир, житлова площа яких не перевищує 240 кв. метрів, або житлового будинку/будинків, житлова площа яких не перевищує 500 кв. метрів; б) 2,7 відсотка - для квартири/квартир, житлова площа яких перевищує 240 кв. метрів, або житлового будинку/будинків, житлова площа яких перевищує 500 кв. метрів; в) 1 відсоток - для різних видів об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності одного платника податку, сумарна житлова площа яких не перевищує 740 кв. метрів; г) 2,7 відсотка - для різних видів об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності одного платника податку, сумарна житлова площа яких перевищує 740 кв. метрів.

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року №1166-VII, який набрав чинності з 01.04.2014 року, до Податкового кодексу України внесені зміни, зокрема у статті 265 Податкового кодексу України абзац перший п.п. 265.4.2 п. 265.4 після слів "що перебувають у власності" доповнено словами "фізичних осіб або"; слова "житлова площа" в усіх відмінках замінено словами "загальна площа" у відповідному відмінку.

Відповідно до п.п. 265.5.1 п. 265.5 ст. 265 Податкового кодексу України ставки податку встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Зазначені положення кореспондуються із приписами ст. 12 Податкового кодексу України, згідно п. 12.3 якої сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Разом з цим, відповідно до п.п. 12.3.3 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

У разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням мінімальної ставки місцевих податків та зборів (п.п. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

Водночас, згідно із п.п. 12.4.3 п. 12.4 ст. 12 Податкового кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів належать, зокрема, до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Підпунктом 12.3.4 п. 12.3 вказаної статті Податкового кодексу України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, органи місцевого самоврядування мають щорічно (до 15 липня року) приймати рішення про встановлення місцевих податків і зборів, здійснювати перегляд розміру ставок місцевих податків і зборів або продовжувати дію попередніх рішень, що були прийняті.

Отже, якщо протягом 2014 року місцева рада не приймає рішення про встановлення місцевого податку, то виключно з 2015 року (тобто з початку планового періоду) можуть застосовуватися правила п.п. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у досліджуваному спірному випадку внесені зміни до ст. 265 Податкового кодексу України набрали чинності з 01.04.2014 року.

У зв`язку із чим, незалежно від прийняття або неприйняття відповідного рішення місцевою радою у 2014 році після внесення змін до ст. 265 Податкового кодексу України щодо бази оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючий орган не міг нараховувати платнику податку грошове зобов`язання з цього податку за 2014 рік за новою базою оподаткування об`єкта житлової нерухомості.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що нарахування позивачу податкового зобов`язання за 2014 рік у розмірі 14 964,95 грн. відбулось всупереч вимог законодавства.

Разом з цим, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається із: податку на майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю, тобто запроваджено правові норми, що врегулювали питання справляння місцевих податків.

Згідно із п. 10.3 ст. 10 Податкового кодексу України (в редакції Закону України від 28.12.2014 року №71-VIII) місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Аналіз наведених правових норм показав, що встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є повноваженням місцевої ради, яке виконується шляхом прийняття відповідного рішення.

Водночас, в силу приписів п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України регламентовано порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначені рішення офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Отже, обов`язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Разом з цим, норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

В даному випадку із запровадженням податку на майно, відмінне від земельної ділянки, на 2015 рік відповідні норми Закону № 71-VIII набрали чинності з 01 січня 2015 року.

Отже, лише у 2015 році місцеві ради отримали повноваження щодо встановлення податку на майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідно, лише після цієї дати місцеві ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення податку на майно, відмінне від земельної ділянки.

При цьому, виходячи з неможливості збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом, в 2015 році не можна визначити плановим періодом 2015 рік.

Рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків приймається до початку наступного бюджетного періоду і набирає чинності з наступного бюджетного періоду. Відповідно до п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України.

У зв`язку із чим, рішення місцевої ради щодо встановлення місцевого податку не може набрати чинності в тому самому бюджетному періоді, в якому воно прийняте.

В свою чергу, з урахуванням п. 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України юридичний факт встановлення місцевого податку місцевою радою відповідним рішенням має передувати його справлянню.

Водночас, враховуючи зміст норм Податкового кодексу України, Верховна Рада України не є уповноваженою на встановлення місцевих податків, оскільки відповідно до п.п. 12.1.2 п. 12.1 ст. 12 Податкового кодексу України Верховна Рада України лише встановлює перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Отже, виключно місцева рада має компетенцію щодо прийняття рішень стосовно встановлення місцевих податків протягом бюджетного періоду, причому таке рішення набуває чинності лише з початку наступного бюджетного періоду, але з урахуванням приписів п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України. Лише з наступного бюджетного періоду контролюючі органи на підставі п.п. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України можуть розпочати справляння місцевого податку.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у відповідача відсутні правові підстави для визначення грошового зобов`язання за період 2015 рік у сумі 16 625,70 грн., оскільки запроваджені Законом України від 28.12.2014 року №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" зобов`язання щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виникають у платників податків лише після 01 січня 2016 року.

Водночас, судом першої інстанції вірно враховано, що Законом України від 24.12.2015 року №909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" змінено редакцію п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового Кодексу України та доповнено підпунктом "ґ" такого змісту: "за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а" - "г" цього підпункту, збільшується на 25 000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку)".

Вказані зміни закону набули чинності з 01.01.2016 року, відтак запровадження на 2016 рік механізму визначення розміру податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з урахуванням внесених змін до Податкового Кодексу України, не суперечить вимогам ст. 4.1.9 цього Кодексу щодо принципу стабільності податкового законодавства та положенням ч. 3 ст. 27 Бюджетного кодексу України, якою обумовлено, що закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Разом з цим, судом встановлено, що Головне управління ДФС в Одеській області приймаючи податкове повідомлення-рішення № від 18.05.2017 року за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості" за період 2016 рік невірно зазначив суму вказаного податку, а саме у розмірі 27 522,43грн.

Так, згідно наданого Головним управлінням ДФС в Одеській області до суду розрахунку за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості" складений щодо ОСОБА_1 , сума податкового зобов`язання із зазначеного податку (об`єкт: квартира площею 94,5 кв.м. та ? житлового будинку від 1916 кв.м.) за 2016 рік, з урахуванням ставки податку 1,38грн. (0,1%) склала 26 450,34 грн.

З огляду на те, що зміни внесені Законом України від 24.12.2015 року №909-VIII, стосуються механізму, а не порядку нарахування спірного податку, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2016 рік відбулось із повним дотриманням податкового законодавства.

Разом з тим, з огляду на те, що податковим органом у податковому повідомленні-рішенні відповідачем визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2016 рік у більшому розмірі, ніж встановлено діючим законодавством України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення в частині визначеного податкового зобов`язання за зазначений період у розмірі 1 072,09 грн.

Рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані і відповідають чинному законодавству та доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 01.10.2019 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

М.П. Коваль