Справа № 480/2550/19
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

С У М С Ь К И Й О К Р У Ж Н И Й А Д М І Н І С Т Р А Т И В Н И Й С У Д
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 р. Справа № 480/2550/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Шаповала М.М., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить суд визнати протиправними дії/бездіяльність відповідача щодо не зарахування трудового стажу державного службовця, з 25.07.1977 по 24.05.1980 та з 01.06.1980 по 20.11.1982, та зобов`язати зарахувати трудовий стаж, який дає право на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка неодноразово зверталась до відповідача із заявою щодо зарахування трудового стажу державного службовця, але кожного разу отримувала відмову. Вважає, що відмови відповідача протиправні, та такі, що порушують охоронювані Конституцією права.

Ухвалою суду від 16.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

05.08.2019 відповідач надіслав до суду відзив на позов (а.с. 37-38), у якому зазначив, що позивачка працювала бухгалтером/економістом з 25.07.1977 по 24.05.1980 в Північно-Осетинській республіканській конторі Державного банку, з 01.06.1980 по 01.10.1981 та з 02.10.1981 по 20.11.1982 - в польовій установі Державного банку. Посада, яку займала позивачка в зазначений період роботи не відноситься до відповідних категорій посад державних службовців, передбачених ст. 25 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України. Таким чином, стаж роботи ОСОБА_1 , набутий у період з 25.07.1977 по 24.05.1980, з 01.06.1980 по 01.10.1981, та з 02.10.1981 по 20.11.1982, за нормами чинного з 01.05.2016 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу" не може бути зарахований до стажу, який дає право на пенсію відповідно до Закону № 889-VIII.

У судове засідання позивач та представник відповідача, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Як вбачається з матеріалів справи, з 30.07.2014 позивачці призначена пенсія за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

На звернення ОСОБА_1 до відповідача щодо зарахування трудового стажу державного службовця листами від 18.07.2017 № 4790/03-29 та від 14.02.2019 № Я-37 (зворотна сторона а.с. 8-а.с. 10) відповідач відмовляв позивачці в зарахуванні трудового стажу, який дає право на пенсію відповідно до Закону України № 889-VIII "Про державну службу" у зв`язку з тим, що стаж роботи позивачки, набутий у період з 25.07.1977 по 24.05.1980, з 01.06.1980 по 01.10.1981, та з 02.10.1981 по 20.11.1982, за нормами чинного з 01.05.2016 законодавства, не може бути зарахований до стажу, який дає право на пенсію відповідно до Закону № 889-VIII. Також відповідач зазначив, що ОСОБА_1 працювала бухгалтером/економістом з 25.07.1977 по 24.05.1980 в Північно-Осетинській республіканській конторі Державного банку, з 01.06.1980 по 01.10.1981 та з 02.10.1981 по 20.11.1982 - в польовій установі Державного банку. Однак, посада, яку займала позивачка в зазначений період роботи не відноситься до відповідних категорій посад державних службовців, передбачених ст. 25 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та обставинам справи, суд виходить з наступного.

Згідно з записами в трудовій книжці (а.с. 13-17) ОСОБА_1 працювала бухгалтером:

- з 25.07.1977 по 24.05.1980 - в Північно-Осетинській республіканській конторі Державного банку;

- з 01.06.1980 по 01.10.1981 та з 02.10.1981 по 20.11.1982 - в польовій установі Державного банку.

Пунктом 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, встановлено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII.

За приписами пунктів 8, 11 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283, чинний до 01.05.2016) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Відповідно до п. 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Згідно з додатком до Порядку № 283 до переліку державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби відносяться, зокрема: Держбанк СРСР, Зовнішекономбанк СРСР, Будбанк СРСР, Промбудбанк СРСР, Агропромбанк СРСР, Житлосоцбанк СРСР, Ощадний банк СРСР, їх республіканські банки (контори), крайові, обласні (міські) управління, а також міські і районні відділення.

Суд вважає, що орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в пунктах 52 та 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Отже, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З огляду на проаналізовані норми законодавства, ураховуючи наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема у сфері пенсійного забезпечення державних службовців, а також з метою реалізації положень ст. 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, суд вважає, що дії відповідача щодо не зарахування трудового стажу державного службовця є протиправними.

Відповідно до ст. 22 Основного Закону права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

У статті 1 Конституції України проголошено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права встановлено, що держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожної людини на соціальне забезпечення, включаючи соціальне страхування.

Зокрема, згідно зі ст. 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Виходячи з викладеного, неприпустимим є встановлення такого правового регулювання, за яким розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в ч. 3 ст. 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме ст. 22 Основного Закону України.

На підставі викладеного суд зазначає, що ОСОБА_1 у період з 25.07.1977 по 24.05.1980 працювала бухгалтером в Північно-Осетинській республіканській конторі Державного банку, з 01.06.1980 по 01.10.1981 та з 02.10.1981 по 20.11.1982 - в польовій установі Державного банку. Державний орган, в якому працювала позивачка відноситься до переліку державних органів, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області як суб`єкт владних повноважень не довело правомірності своїх дій щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні трудового стажу державного службовця.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати зі сплаті судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви до суду, в сумі 768,40 грн згідно з квитанцією від 15.042019 № 0.0..1 (а.с. 3).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування ОСОБА_1 трудового стажу державного службовця за період з 25.07.1977 по 24.05.1980 та з 01.06.1980 по 20.11.1982.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 трудовий стаж державного службовця за період з 25.07.1977 по 24.05.1980 та з 01.06.1980 по 20.11.1982.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) витрати на оплату судового збору в сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування ЄСІТС подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал