Справа № 820/4221/16
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 р.Справа № 820/4221/16
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Ральченка І.М. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 року по справі № 820/4221/16, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., повний текст виготовлено 18.07.2019 року

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування висновку,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (далі відповідач), в якому просила суд скасувати висновок Харківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області від 29.06.2016 року №225/10/20-23-13-50.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03.11.2016 р. в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Харківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про скасування висновку відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2016 р. апеляційну скаргу залишено без задоволення, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.11.2016 р. залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 27.03.2019 р. касаційну скаргу позивача задоволено частково, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.11.2016 р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.12.0016 р. скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 р. здійснено заміну відповідача з Харківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, на належного - Головне управління ДФС у Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду України від 18.07.2019 року зазначений позов задоволено.

Скасовано висновок від 29.06.2016 року №225/10/20-23-13-50 Про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України Про очищення влади ОСОБА_1 .

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду України від 18.07.2019 року по справі №820/4221/16 та прийняти постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач зазначає, що Порядком, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 03.11.2014 №1100 та Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №563 не передбачено визначення контролюючим органом посад, що підпадають або не підпадають під дію Закону України Про очищення влади. Також, на думку відповідача, висновок суду першої інстанції, що посада операційна сестра операційного відділення Військової частини НОМЕР_1 не є посадовою особою Збройних Сил України не відповідає нормам законодавства.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 працювала у Військово-медичному клінічному центрі північного регіону на посаді операційної сестри операційного відділення військової частини НОМЕР_1 та з листопада 2012 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку.

Командиром військової частини НОМЕР_1 13.04.2016 року прийнято наказ №76 Про початок проведення перевірки, передбаченої Законом України Про очищення влади(а.с.26).

За результатами перевірки Харківською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківській області прийнято висновок щодо ОСОБА_1 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України Про очищення влади №226/10/20-23-13-50 від 29.06.2016 року (а.с.71).

Зокрема, у висновку зазначено, що згідно Інформаційної довідки з Держреєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Держреєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №60698048 від 06.06.2016 року за ОСОБА_1 зареєстровано:

- земельна ділянка, павільйон № НОМЕР_2 площею 0,0047 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, землі житлової та громадської забудови, на підставі договору оренди землі серія та номер :217 від 17.09.2004 року;

- торгівельний павільйон №6, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності серія та номер : НОМЕР_3 від 20.07.2010 року.

Однак, зазначена земельна ділянка та торгівельний павільйон №6 не відображені ОСОБА_1 у позиції 23 та 28 розділу ІІІ декларації. Таким чином, встановлено недостовірність відомостей, визначених п. 2 ч. 5 с. 5 Закону України Про очищення влади, вказаних ОСОБА_1 у декларації.

Не погоджуючись з висновком від 29.06.2016 року №225/10/20-23-13-50 позивач звернулась до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості висновку від 29.06.2016 року №225/10/20-23-13-50 Про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України Про очищення влади щодо ОСОБА_1 , оскільки посада, яку обіймає позивач, не відноситься до посад, щодо яких застосовуються заходи з очищення влади.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначаються Законом України Про очищення влади.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України Про очищення влади очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України Про очищення влади заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо військових посадових осіб Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців служби за призовом під час мобілізації.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади» перевірці підлягають: 1) достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону; 2) достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" (далі - декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 13.04.2016 року №76 наказано провести у військовій частині НОМЕР_1 перевірку передбачену Законом України Про очищення влади стосовно військових посадових осіб та працівників Збройних Сил України, які виконують організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарчі обов`язки, звільнення яких з посад належить до повноважень командира військової частини НОМЕР_1 з 04 травня 2016 року (а.с.26-28, т. 1).

01.05.2016 року позивачем на ім`я командира ВЧ НОМЕР_1 було подано заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом України Про очищення влади, якою позивач надала згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей (а.с.85, т. 1).

Відповідно до ч. 12 статті 6 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військові посадові особи - це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно п законодавством.

Визначення адміністративно - господарських та організаційно-розпорядчих обов`язків міститься у постанові Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про хабарництво від 26.04.2002 р. № 5.

Згідно п. 1 постанови Пленуму організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Адміністративно-господарські обов`язки - це обов`язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації, забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальних, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізори та контролерів тощо.

Між тим, на момент проведення вказаної перевірки позивач працювала у Військово-медичному клінічному центрі північного регіону на посаді операційної сестри операційного відділення військової частини НОМЕР_1 та з листопада 2012 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку.

Відповідно до пп. 1.1 Посадової інструкції операційної сестри затвердженої наказом начальника ВМКЦ Північного регіону від 15.06.2015 № 140, операційна сестра належить до професійної групи фахівці.

Відповідно до п. 2 Посадової інструкції (Завдавання та обов`язки), сестра медична операційна:

керується чинним законодавством України про охорону здоров`я та нормативно-правовими актами, що визначають діяльність закладів охорони здоров`я;

комплектує набори медичного інструментарію відповідно до виду операції;

готує та стерилізує шовний матеріал;

асистує під час складних інструментальних обстежень та лікувальних процедур;

проводить місцеву анестезію і внутрішньовенний наркоз, інфузійну терапію;

володіє різними медичними маніпуляціями (введенення шлункового зонду, накладення штучного пневмотораксу тощо);

забезпечує догляд за дренажною системою, трахео системою;

застосовує наркозо дихальну апаратуру;

здійснює догляд за хворими після операції у палаті реанімації та інтенсивної терапії;

володіє методикою забору матеріалу для лабораторних досліджень;

несе відповідальність за витратами ліків в операційній;

володіє прийомами реанімації, вміє надати допомогу при травматичному пошкодженні, кровотечі, колапсі, отруєнні, утепленні, механічної асфіксії, анафілактичному шоці, опіках, відмороженні, алергічних станах;

веде медичну документацію;

дотримується принципів медичної деонтології;

постійно удосконалює свій професійний рівень;

негайно доповідає старшій операційній сестрі, завідувачу операційного відділення, в разі їх відсутності черговому хірургу, про всі надзвичайні події в операційному відділені та відразу здійснювати заходи щодо їх усунення.

Проаналізувавши зміст посадової інструкції медичної операційної сестри, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказана посада не наділена ані організаційно - розпорядчими обов`язками, ані адміністративно-господарськими.

З огляду на зазначене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги та зазначає, що посада, на якій перебувала позивач, а саме - операційна сестра, не є військовою посадовою особою Збройних Сил України, а тому до неї не можуть застосовуватися передбачені законом заходи з очищення влади.

Відповідно до ч. 1 статті 5 Закону України «Про очищення влади» органом, уповноваженим на забезпечення проведення перевірки, передбаченої цим Законом, є Міністерство юстиції України.

Згідно ч. 2 статті 5 вказаного Закону, Міністерство юстиції України в місячний строк з дня набрання чинності цим Законом розробляє та подає на затвердження Кабінету Міністрів України: 1) перелік органів, що здійснюють перевірку достовірності відповідних відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону, згідно з їх компетенцією; 2) порядок проведення перевірки, передбаченої цим Законом; 3) план проведення перевірок по кожному органу державної влади та органу місцевого самоврядування, підприємству, в якому працюють особи, зазначені у пунктах 1- 10 частини першої статті 2 цього Закону, відповідно до черговості, визначеної частиною шостою цієї статті.

Постановою Кабінету Міністрів України від від 16.10.2014 №563 «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади» (далі Порядок №563) затверджено порядок проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади" та перелік органів, що проводять перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

Відповідно до п. 20 Порядку №563 ДФС у порядку, визначеному Мінфіном, проводить перевірку достовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та/або відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, складеної в повному обсязі за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", за минулий рік, поданій особою, яка підлягає перевірці, набутого (набутих) за час перебування на посадах, зазначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Отже, згідно п. 20 Порядку №563 органами ДФС здійснюється перевірка саме осіб, які займають посади зазначені у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади».

Таким чином, відповідач, здійснюючи перевірку достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України Про очищення влади щодо ОСОБА_1 діяв поза межами наданих йому повноважень.

Разом з тим, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що факт отримання органом ДФС запиту про проведення перевірки достовірності відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також копії декларації цієї особи породжує для останнього обов`язок провести перевірку. Також вказує, що Порядком, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 03.11.2014 №1100 та Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №563 не передбачено визначення контролюючим органом посад, що підпадають або не підпадають під дію Закону України Про очищення влади.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що на підставі заяви позивача та доданих до неї документів командиром ВЧ НОМЕР_1 направлено до Чугуївської ОДПІ ГУДФС у Харківській області запит на проведення перевірки №1011 від 04.05.2016 року (а.с.84, т. 1).

За результатами перевірки відповідачем прийнято висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України Про очищення влади №226/10/20-23-13-50 від 29.06.2016 року (а.с.71, т. 1).

Колегія суддів зазначає, що з огляду на основні засади очищення влади, визначені у статті 1 Закону № 1682-VII, подання заяви про проходження перевірки та декларації ще не є достатньою підставою для того, щоб проводити стосовно особи, яка їх подала, перевірку, передбачену Законом № 1682-VII, та застосовувати на цій підставі заборони, встановлені цим Законом. Висновки, яких дійшов відповідач за наслідками перевірки позивача, є похідним (наступним) питанням від того, чи були законні підстави для такої перевірки.

З пункту 1 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади" та форми висновку про результати такої перевірки, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03.11.2014 №1100 (далі Порядок №1100) встановлено, що дія цього Порядку поширюється на осіб, стосовно яких проводиться перевірка, контролюючі органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи, визначені частиною четвертою статті 5 Закону.

З огляду на положення, що наведені в п. 1 Порядку №1100, колегія суддів зазначає, що перед тим як проводити відносно позивача перевірку достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України Про очищення влади, та приймати оскаржуваний у даній справі висновок, відповідач мав встановити, чи поширюється дія Порядку на позивача.

За змістом п. 2 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 р. № 236, ДФС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Таким чином, при винесенні оскаржуваного висновку відносно позивача, відповідач, окрім Порядку №1100, мав керуватись Конституцією України, законами України, а також іншими нормативно - правовими актами, зокрема Законом України «Про очищення влади». Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд застосовує Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний перевіряти їх на відповідність усім зазначеним вимогам, надаючи оцінку мотивам та підставам, які були покладені в основу такого рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що висновок від 29.06.2016 року №225/10/20-23-13-50 Про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України Про очищення влади щодо ОСОБА_1 було прийнято відповідачем поза межами наданих йому повноважень, без урахування всіх обставин, що мають значення для проведення перевірки та всупереч вимогам Закону України Про очищення влади, відповідно до якого посада, яку обіймає позивач не відноситься до посад щодо яких застосовуються заходи з очищення влади.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо наявності підстав для скасування висновку від 29.06.2016 року №225/10/20-23-13-50 Про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України Про очищення влади щодо ОСОБА_1 та задоволення позову.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 року у справі №820/4221/16 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 року по справі № 820/4221/16 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 року по справі №820/4221/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 02.10.2019 року