Справа № 442/168/17
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 вересня 2019 року

Київ

справа №442/168/17

адміністративне провадження №К/9901/30069/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 442/168/17

за позовом ОСОБА_1

до Дрогобицького об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Львівської області, Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

за касаційною скаргою Дрогобицького об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Львівської області

на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 лютого 2017 року (у складі головуючого судді Крамар О.В.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року (у складі колегії: головуючого судді Коваля Р.Й., суддів Гуляка В.В., Судової-Хомюк Н.М.),

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

11 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до Дрогобицького об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Львівської області, Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Дрогобицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області (далі - Дрогобицьке ОУПФУ) в призначенні йому пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 та скасувати рішення № 11 від 31 травня 2016 року, яким йому відмовлено в цьому;

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівської області (далі - ГУ ПФУ у Львівської області) щодо перерахування йому пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Дрогобицьке ОУПФУ призначити та нарахувати йому з 11 січня 2016 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, цехів, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах, відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що на день подання позивачем заяви про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах були наявні всі умови, що дають право на її призначення, визначені пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме: досягнення позивачем 55 років, загальний стаж роботи понад 30 років, з них понад 12 років 6 місяців на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списками № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Відповідач не погодився з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року апеляційну скаргу Дрогобицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області задоволено частково. Постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 лютого 2017 року в адміністративній справі № 442/168/17 скасовано та прийнято нову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Дрогобицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за Списком № 2. Зобов`язано Дрогобицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно Списком № 2 виробництв, цехів, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах, відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 11 липня 2016 року. Адміністративний позов в частині позовних вимог зобов`язання скаргу Дрогобицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області призначити та нарахувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно Списком № 2 виробництв, цехів, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах, відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період з 11 січня 2016 року по 10 липня 2016 року включно залишено без розгляду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 має право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, оскільки трудовий стаж підтверджений трудовою книжкою, яка відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, уточнюючою довідкою та іншими письмовими доказами, які є в матеріалах справи.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставним задоволення позовних вимог про визнання протиправною відмови ГУ ПФУ у Львівської області щодо перерахування йому пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки така відмова ГУ ПФУ у Львівської області не здійснювалась і вирішення спірних питань не відноситься до компетенції цього органу.

ГУ ПФУ у Львівської області розглянуто тільки звернення позивача і повідомлено йому, що призначення пенсій віднесено до функцій управлінь Пенсійного фонду України в районах, міста, районах у містах, а також об`єднаних управлінь.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга надійшла до суду 04 травня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі №442/168/17, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 27 вересня 2019 року прийняв до провадження адміністративну справу №442/168/17 та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 30 вересня 2019 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій, на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що ОСОБА_1 з 06 березня 1979 року прийнятий на ВАТ «Пісочнянський склозавод» видувальником, 28 жовтня 1979 року звільнений з роботи у зв`язку із відбуттям до Радянської Армії, з 13 березня 1982 року прийнятий на роботу на Пісочнянський склозавод видувальником, 15 липня 1983 року переведений учнем шліфувальника скловиробів, 01 лютого 1984 року переведений в цех обробки кришталевих виробів шліфувальників скловиробів, з 01 серпня 1987 року переведений в цех виробництва (механізованим способом) шліфувальником скловиробів, а 31 липня 1997 року звільнений з роботи, що підтверджується записами в трудовій книжці.

Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, передбачено професію склодува та шліфувальника скловиробів, зайнятих шліфуванням скловиробів ручним способом.

У зв`язку цим 11 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Дрогобицького ОУПФУ із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах.

Листом від 16 червня 2016 року за № 4055/05-33 Дрогобицьке ОУПФУ повідомило позивача, що йому відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах, у зв`язку з ненадання ним уточнюючих довідок, які б підтверджували пільговий стаж роботи.

Після чого, позивач звернувся до ГУ ПФУ у Львівської області щодо права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Листом від 24 червня 2016 року за № 570/К-20 ГУ ПФУ у Львівської області повідомило його, що призначення пенсій віднесено до функцій управлінь Пенсійного фонду України в районах, міста, районах у містах, а також об`єднаних управлінь.

Не погоджуючись з отриманою відмовою позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що судами першої та апеляційної інстанцій незаконно, з неправильним застосуванням норм матеріального права задоволено позовні вимоги. Крім того відповідач зазначає, що позивач не надав документів на підтвердження його зайнятості на роботах по шліфуванню скловиробів вручну з 08 грудня 1983 року по 31 липня 1987 року та з 07 грудня 1989 року по 21 липня 1997 року, відтак підстави для зарахування вказаного періоду роботи позивача до пільгового стажу відсутні.

Від позивача відзиву або заперечень на касаційну скаргу відповідача не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року відповідає, а викладені у касаційній скарзі мотиви скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття відповідачем спірного рішення, що регулюється нормами Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та іншими нормативними документами, що регулюють спірні правовідносини.

Законом № 1058-ІV передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно із пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII, пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах з шкідливими та важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць за умовами праці (чоловіки після досягнення 55 років при стажі роботи не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, жінки - 50 років при стажі роботи не менше 10 років на зазначених роботах).

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими та важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

У відповідності з пунктом 3 наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 «Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків.

Працівники, професії та посади яких передбачені Списком № 2, користуються правом на пенсію за віком на пільгових умовах, якщо умови їх праці в період роботи після введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» відповідають умовам (показникам), встановленим у Списках.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінпраці та Мінфіном (пункт 20 Порядку).

Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника, визначений Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 10 листопада 2006 року №18-1 (далі - Порядок №18-1).

Дія цього Порядку поширюється на осіб, які працювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, а також на осіб, яким призначено пенсію до набрання чинності цим Порядком (далі - робота, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років) (пункт 2 Порядку №18-1).

Відповідно до пункту 11 Порядку №18-1 для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах за місцем проживання (реєстрації) такі документи: 1) заяву про підтвердження стажу роботи; 2) витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - Єдиний державний реєстр), а для підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01 липня 2004 року та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі, - інші документи, які мають підтверджувати факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні); 3) трудову книжку; 4) документи, видані архівними установами, зокрема: а) довідку про заробітну плату; б) копії документів про проведення атестації робочих місць; в) копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності - довідка про їх відсутність).

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінпраці та Мінфіном.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 06 березня 1979 року прийнятий на ВАТ «Пісочанський склозавод» видувальником, 28 жовтня 1979 року звільнений з роботи у зв`язку із відбуттям до Радянської Армії, з 13 березня 1982 року прийнятий на роботу на Пісочанський склозавод видувальником, 15 липня 1983 року переведений учнем шліфувальника скловиробів, 01 лютого 1984 року переведений в цех обробки кришталевих виробів шліфувальників скловиробів, з 01 серпня 1987 року переведений в цех виробництва (механізованим способом) шліфувальником скловиробів, а 31 липня 1997 року звільнений з роботи, що підтверджується записами в трудовій книжці.

Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, передбачено професію склодува та шліфувальника скловиробів, зайнятих шліфуванням скловиробів ручним способом.

Пунктом 10 наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 «Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку.

Згідно роз`яснення Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС від 02 квітня 1976 року № 5/8 порядок застосування Списків № 1 та № 2, передбачає в тих випадках, коли в Списках № 1 і № 2 передбачені працівники, які виконують певні роботи, то правом на пільгове пенсійне забезпечення користуються всі працівники, постійно зайняті на цих роботах, незалежно від найменування їх професії.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, до заяви про призначення пенсії позивач долучив довідки на підтвердження виконання ним роботи, яка надає право призначення пенсії на пільгових умовах, зокрема, довідки № 739 та № 740 від 24 грудня 2007 року, що видані ліквідатором ВАТ «Пісочнянський склозавод».

Згідно довідки № 739 ОСОБА_1 з 06 березня 1979 року по 28 жовтня 1979 року та з 13 лютого 1982 року по 15 липня 1983 року працював на Пісочнянському склозаводі на посаді видувальника скловиробів, що передбачено Списком № 1, розділу XV, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162; а згідно довідки № 740 - у період роботи з 08 грудня 1983 року по 31 липня 1997 року ОСОБА_1 працював протягом повного робочого дня у скляному виробництві шліфувальником скловиробів, зайнятим шліфуванням скловиробів вручну, що підтверджено Списком № 2, розділу XVIII підрозділ І, позиція 2190100а-19669, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №169 від 11 березня 1994 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_1 має право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, оскільки трудовий стаж підтверджений трудовою книжкою, яка відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є основним документом, що підтверджує стаж роботи, уточнюючою довідкою та іншими письмовими доказами, які є в матеріалах справи.

Касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.

Розглядаючи цю справу в касаційному порядку Суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини у пункті 32 рішення по справі "Стреч проти Сполучного Королівства" (Stretch v. the United Kingdom, № 44277/98).

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (Spacek, s.r.o. v. The Czech Republic, № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Аналізуючи поняття «якість закону», Європейський суд з прав людини у пункті 111 рішення у справі «Солдатенко проти України» 9№ 2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Згідно з уже сталою практикою Європейського суду з прав людини закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності», «передбачуваності» та «зрозумілості»; громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку; норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку; громадянин повинен мати можливість - у разі необхідності за належної правової допомоги - передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія; у внутрішньому праві повинні існувати загороджувальні заходи від довільного втручання влади в здійснення громадянами своїх прав (рішення у справах «Сєрков проти України», заява № 39766/05, пункт 51; «Редакція газети «Правоє дело» та Штекель проти України», заява № 33014/05, пункт 51, 52; «Свято-Михайлівська Парафія проти України», заява № 77703/01, пункт 115; «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom), № 18139/91, пункт 37; «Санді Таймс» проти Об`єднаного Королівства» (№ 1) («SundayTimes v. The United Kingdom (№ 1) 6538/74 пункти 48-49); «Мелоун протии Об`єднаного Королівства» («Malone v. The United Kingdom»), № 8691/79, пункт 66); «Маргарета і Роджер Андерссон проти Швеції» («Margareta and Roger Andersson v. Sweden»), заява № 12963/87, п. 75; «Круслен проти Франції» (Kruslin v. France), № 11801/85, п. 27; «Ювіг проти Франції» (Huvig v. France), № 42921/09, пункт 26; «Аманн проти Швейцарії» (Amann v. Switzerland), заява № 27798/95, пункт 56).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У відповідності до частини першої статті 350 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскарженому судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення апеляційного суду, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Дрогобицького об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Львівської області залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року, якою скасовано постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 лютого 2017 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: І.В. Желєзний

Н.В. Коваленко