Справа № 214/5605/19
Суддя: Прасолов В. М.
Дата ухвалення: 2019-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/5605/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 вересня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Улятовській М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №1 Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Селезня Андрія Миколайовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, закриття справи, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом 29 липня 2019 року шляхом направлення поштовою кореспонденцією 9 липня 2019 року, в якому просить: скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1290830 від 3 липня 2019 року, винесену інспектором роти №2 батальйону №1 Полку ПП в м. Кривому Розі УПП в Дніпропетровській області Селезнем А.М. відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.; справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 3 липня 2019 року за ст.132-1 КУпАП - закрити.

В обґрунтування позову зазначено наступне. 3 липня 2019 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом в складі тягача марки DAF FT XF 105.460 (номерний знак НОМЕР_1 ) з причепом марки TAD CLASSIC 30-2Т (номерний знак НОМЕР_2 ) по автодорозі Н-11, 93 км по Софіївському районі Дніпропетровської області, де його зупинив інспектор Полку ПП в м. Кривий Ріг Управління ПП в Дніпропетровській області ДПП Селезень А.М. та виніс відносно нього постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1290830. Відповідно до вище вказаної постанови його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП України та накладено штраф у розмірі 510 грн. із зазначенням, що «водій керуючи ТЗ перевозив вантаж, а саме сільськогосподарську техніку, габарити якої за шириною перевищують 2,6 м, а саме 3,0 м без відповідного погодження з органами національної поліції. Розгляд справи зафіксовано на бодікамеру АЕ 00138, чим. порушив п. 22.5 ПДР України». Дану постанову вважає незаконною, оскільки адміністративного правопорушення він не вчиняв, в оскаржуваній постанові відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували його вину у даному правопорушенні. Крім того працівник поліції не в повній мірі встановив необхідні для вирішення справи обставини, а висновки, які надав працівник поліції, не відповідають обставинам справи, тому ця постанова підлягає скасуванню. Як вбачається з оскаржуваної постанови, адміністративне правопорушення полягає у тому, що позивач нібито перевозив вантаж без погодження з органами Національної поліції України. Відповідно до п.22.5 ПДР України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м, за довжиною - 22 м. Натомість матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів, що розмір вантажу дійсно мав ширину 3 м, оскільки відповідачем не надано жодних доказів дотримання процедури здійснення габаритно-вагового контролю у спеціально відведеному місці, в тому числі, певному пересувному пункті, проведення перевірки відповідності габаритів вантажу певним нормам із складенням відповідного документу. Враховуючи вище зазначене, позивач вказує, що матеріали справи не містять достатніх, належних та допустимих доказів вчинення ним правопорушення.

Відповідно до абзацу 17 п.1.10 ПДР України, габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю. Відповідно до п.3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування т: здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженні наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10 жовтня 2013 року № 1007/1207, габаритно-ваговий контролі транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзд автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансбезпеки та працівниками відповідних підрозділів МВС. Крім того, існує Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справлянні плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879. Великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (вісі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Порядок визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування (п.1 Порядку). Вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального і зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (вісі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (підп.2 п.2 Порядку №879). В підп.6 п.2 Порядку №879 вимірювальним і зважувальним обладнанням вважаються технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики. В п.6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та або працівниками відповідних органів. Отже, працівник поліції мав право провести лише документальну перевірку. Відповідно до п.п.16, 18, 19 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль. За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю повноважений видавати такі сертифікати. Таким чином, доказом того, що транспортний засіб, яким керував позивач, належить чи не належить до категорії великогабаритних є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансбезпеки: акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів. Проте в постанові, що оскаржується, відсутні посилання на вищезазначені документи, а отже відсутні підстави вважати, що спірний габаритно-ваговий контроль було здійснено, у тому числі здійснено із дотриманням відповідної процедури.

Відповідно до п.п.12, 13 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані. Габаритно-ваговий контроль здійснюється виключно у місці здійснення габаритно-вагового контролю, якими є відповідні стаціонарні та пересувні пункти. Як вбачається з вище вказаного, працівник поліції взагалі не застосовував передбачених чинним законодавством правил проведення габаритно-вагового вимірювання, що підтверджує відсутність належних та допустимих доказів порушення позивачем чинного законодавства. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Третього апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2019 року по справі № 172/1236/18 та постанові від 30 січня 2019 року по справі № 206/6221/18. На підставі вищезазначеного позивач просить вважати, що перевірка габаритних розмірів транспортного засобу інспектором поліції та працівниками Укртрансбезпеки не виконувалась. Відповідно до ч.4 ст. 77 КАС України, суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Як вбачається з вище вказаного, обов`язок, щодо доказування правомірності винесення рішення та накладення стягнення покладається саме на відповідача, тому суд не може витребувати докази у позивача і саме відповідач має долучити до матеріалів справи належні, достатні та допустимі докази, які б підтвердили, що габарити вантажу дійсно перевищували встановлені п. 22.5. ПДР України. Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Вважає, що матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів порушення ним чинного законодавства, а дії працівника поліції щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови від 3 липня 2019 року серії ЕАВ №1290830 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. незаконними, оскільки порушують ч.1 ст.247 КУпАП, а саме відсутність події і складу адміністративного правопорушення в діях позивача.

У судове засідання позивач не з`явився. Згідно клопотання, викладеного в позові, просить розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Відповідач в судові засідання не прибув, будучи повідомленим належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до позиції, викладеної у відзиві на позов, зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає винесену ним постанову законною, а вимоги позивача безпідставними. Вказав, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 52 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль). Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Відповідно до п.22.5 ПДР України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь-11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Так, відповідачем під час патрулювання 3 липня 2019 року в м. Кривий Ріг, близько 20 год. 20 хв. на автодорозі Н-11 93 км, був помічений транспортний засіб марки DAF FT XF 105.460 (номерний знак НОМЕР_1 ) з причепом марки TAD CLASSIC 30-2Т (номерний знак НОМЕР_2 ), який є великогабаритним транспортним засобом, без погоджувальних документів з органами Національної поліції України, чим порушив п.22.5 ПДР України. Після того, як були помічені ознаки того, що позивач порушив ПДР України, після зупинки відповідач підійшов до автомобіля, представився згідно з п.3 ст.18 Закону України " Про Національну поліцію", після чого згідно з п. 1.1 та п. 2 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" повідомив про причину звернення. З`ясувавши, що позивач є водієм вище зазначеного транспортного засобу, він попросив пред`явити водійське посвідчення, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування наземних транспортних засобів цивільно-правової відповідальності. Переконавшись, що вимоги ст.278 КУпАП виконані, перейшов до розгляду справи. Також зачитав позивачеві його права, зазначені у ч.1 ст.268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. На запитання стосовно ширини керованого транспортного засобу позивач відповів, що ширина транспортного засобу становить 3м. Оскільки транспортний засіб, яким позивач керував, є великогабаритним, тому у нього повинен бути погоджувальний документ з органами Національної поліції України, на рух по трасі РН-11, де він був зупинений працівниками поліції. Позивач таких документів не надав.. А отже транспортний засіб позивача не мав права здійснювати рух по місту Кривий Ріг, та тим більше по автодорозі Н-11, де він був зупинений працівниками поліції. Після з`ясування усіх фактичних даних відповідачем було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, а саме, що водій великогабаритного транспортного засобу DAF FT XF 105.460 (номерний знак НОМЕР_1 ) з причепом марки TAD CLASSIC 30-2Т (номерний знак НОМЕР_2 ) здійснював рух (маючи габарити за шириною 3 м) без погоджувальних документів з органами Національної поліції України, за що передбачено відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, нею було законно та обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства до позивача застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 510 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення. Позивачу було роз`яснено його процесуальні права, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст.ст.287 - 289 КУпАП.

Відповідач не погоджується з доводами позивача щодо того, що він начебто не порушував ПДР України. Так, п.2.1 «г» ПДР України визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил. Пунктом 22.5 ПДР України визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Відповідно до ст.132-1 КУпАП України, порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Факт вчиненого позивачем правопорушення зафіксовано на нагрудний відеореєстратор поліцейського, з перегляду відеозаписів добре видно що т/з позивача здійснювало рух по трасі Н-11, та в подальшому було зупинене на вимогу працівників патрульної поліції. Мною також було зроблено замір габаритів ширини вищезазначеного т/з, габарити якого значно перевищували допустимі межі 2,6 м. та були 3 м. Відповідно до п.4 «Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», затвердженими Постановою КМУ від 18 січня 2001 року №30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Відповідно до п.25, забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб.

Окремо відповідач зазначив щодо посилань позивача на необхідність здійснення габаритно-вагового контролю. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування. Відповідно до п.6 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та / або працівниками відповідних органів. Тобто проведення габаритно-вагового контролю щодо здійснення відповідних вимірювань покладено на органи Укртрансбезпеки, які керуються вищевказаним порядком. Водночас, вищевказаний порядок має на меті контроль органами Укртрансбезпеки щодо справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів, зокрема, тих що перевищують встановлені габарити. Проте, відповідачем було здійсненні заходи щодо додержання правил ПДР України, а саме щодо наявності відповідного дозволу Національної поліції, а отже останній не був зобов`язаний керуватися Порядком №879. Аналогічна правова позиція була висловлена Третім апеляційним адміністративним судом по справі № 193/715/18 в своєму рішенні від 5 листопада 2018 року та №177/1822/18 від 17 грудня 2018 року. А отже, вважає, що позивач лише намагається даним посиланням ввести суд в оману, уникнувши тим самим адміністративної відповідальності за порушенням ним вимог чинного законодавства. Відповідач при винесенні постанови керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне та зазначена особа, яка притягається до відповідальності за вчинене правопорушення, а тому діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права.

Під час розгляду справи судом досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.с.5), постанова (а.с.6), диск з відеозаписом (а.с.25).

Європейський суд з прав людини у справі Barbera, MessequeandJabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність особи, мають відповідати як вимогам як належності, достатності, так і переконливості.

Відповідно до ст.73 КАС України, суд вважає належним доказом постанову (а.с.6), так як вона стосується факту накладення на позивача адміністративного стягнення, керування ним транспортним засобом 3 липня 2019 року.

Відповідно до ст.73 КАС України, суд вважає належним доказом свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.с.5), яка містить дані про технічні характеристики транспортного засобу, яким керував позивач.

Відповідно до ст.74 КАС України, суд вважає допустимими доказами постанову (а.с.6), диск з відеозаписом (а.с.25), які одержані з дотриманням вимог КАС України.

Згідно ст.73 КАС України, диск з відеозаписом (а.с.25) суд вважає не належним доказом, оскільки з відеозапису неможливо зробити однозначний висновок, якою є фактична ширина транспортного засобу, який конкретно був вантаж та чи був вантаж на транспортному засобі взагалі, який з габаритів транспортного засобу перевищував допустимі норми.

Оглядом диску, наданого відповідачем, встановлено, що на ньому є 2 фрагменти відеозаписів, датованих 3 липня 2019 року. Оглядом фрагменту відеозапису під № встановлено, що на ньому зафіксовано, як на автодорозі за межами міста о 20 год. 17 год. інспектор зупиняє вантажний транспортний засіб, представляється водієві та пред`являє вимогу надати документи на транспортний засіб та дозвіл на перевезення техніки. Водій відповідає, що у нього все гаразд з документами та дозвіл він отримував, ширина транспортного засобу приблизно до 3-х м. Після цього інспектор зауважує, що ширина транспортного засобу не повинна перевищувати 2,6 м, а відтак в діях водія є порушення п.22.5 ПДР України, у зв`язку з чим буде розглядатись справа. Попередньо інспектор роз`яснює водієві процесуальні права та обов`язки. Факт порушення водій оспорює. 0 20.31.30 год. інспектор за допомогою власної вимірювальної стрічки здійснює заміри ширини транспортного засобу, які начебто складають 3 м. На відеозаписі № зафіксовано як інспектор виносить постанову, її копію вручає водієві, за що останній ставить свій підпис.

На підставі ст. 6 КАС України, оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає їх достатніми для встановлення наступних обставин. При цьому суд керується вимогами ст.77 ч.2 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

3 липня 2019 року о 20 год. 35 хв. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в складі тягача марки DAF FT XF 105.460 (номерний знак НОМЕР_1 ) з причепом марки TAD CLASSIC 30-2Т (номерний знак НОМЕР_2 ) по автодорозі Н-11, 93 км по Софіївському районі Дніпропетровської області,що встановлено судом на підставі позову та не спростовано відповідачем.

3 липня 2019 року інспектором Полку ПП в м. Кривий Ріг Управління ПП в Дніпропетровській області ДПП Селезнем А.М. винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Із постанови слідує, що 3 липня 2019 року о 20 год. 35 хв. водій, керуючи транспортним засобом, перевозив вантаж, а саме сільськогосподарську техніку, габарити якої за шириною перевищують допустимі 2,6 м, а саме ширина становить 3.0 м без відповідного дозволу, чим порушив п.22.5 ПДР України. Розгляд справи зафіксовано на боді камеру АЕ00138.

Судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення інспектором ПП як уповноваженою посадовою особою органу поліції.

Не визнаючи факт вчинення адміністративного правопорушення та вважаючи неправомірною винесену відповідачем постанову, позивач звернувся до суду.

При вирішенні справи, суд застосовує норми права, які передбачені Конституцією України, КАС України, КУпАП, Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі за текстом «ПДР України»).

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до ч.2 ст.22 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213, ст.ст.222, 258 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ст.132-1 КУпАП в порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

Статтями 8, 18, 23 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що на поліцію покладено завдання регулювати дорожній рух та здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху України та його учасниками, також у випадках визначених законом поліція здійснює провадження у справах про адміністративне правопорушення і приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання ( п. 8 ч. 1 ст. 23 цього Закону) при цьому поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Частиною 1 ст. 35 вищевказаного Закону встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв. Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (частина 2).

Відповідно до ч.1 ст.32 цього ж Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Статтею 132-1 КУпАП передбачено, що порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення виражається у порушенні правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та порушенні правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Пунктом 22.5 ПДР України, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30 затверджено Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, пунктом 2 яких визначено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР України.

Відповідно до п.6 Порядку, габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Отже, враховуючи вищенаведені норми законодавства, які регулюють відносини, що виникли між сторонами у даній справі, а також приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд вважає, що працівник поліції - відповідачка по справі, до повноважень якого відповідно до положень ст.23 Закону України «Про національну поліцію» та ст. 222 КУпАП, віднесено контроль дотримання учасниками дорожнього руху встановлених правил дорожнього руху, і у разі встановлення порушень певними учасниками дорожнього руху порушень правил розгляд справ про порушення правил дорожнього руху та прийняття відповідних рішень (постанов), мала право на розгляд справи про адміністративне правопорушення та прийняття відповідного рішення за результатами розгляду такої справи.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення. у справах про протиправність таких рішень, покладено саме на суб`єкт владних повноважень.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачем, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, не було надано суду жодного доказу на підтвердження правомірності прийняття ним оскаржуваної постанови та порушення позивачем вимог п.22.5 ПДР України, що стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

У оскаржуваній постанові ОСОБА_1 ставиться в провину перевищення максимально допустимих розмірів габаритів вантажу, який перевозився. Проте, факт вчинення правопорушення позивачем, а саме: перевезення вантажу, габарити якого за шириною перевищують нормативно встановлені (якого конкретно вантажу), окрім оспорюваної постанови, будь-якими доказами відповідачем не підтверджено. Так, у постанові відсутні посилання на конкретні документи, які б дозволили вважати, що спірний габаритно-ваговий контроль було здійснено, у тому числі, із дотриманням відповідної процедури, встановленої законом.

Як видно із наданого відповідачем відеозапису (а.с.25), інспектором патрульної поліції за місцем зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, контролю та відповідного вимірювання габаритно-вагових параметрів вантажу, визначених Порядком №879, проведено не було, заміри вантажу здійснювались ним на власний розсуд без дотримання порядку, встановленого законом спеціальними засобами вимірювальної техніки, а визначені заміри не фіксувалися.

В оскаржуваній постанові відповідачем зафіксовано, що вантаж, який перевозив на транспортному засобі позивач, перевищує допустимі габарити транспортного засобу. Натомість у постанові відсутні відомості стосовно того, яким чином та за допомогою якого обладнання відповідачем встановлено перевищення параметрів, на скільки конкретно.

Між тим, доказом того, що транспортний засіб, яким керував позивач належить чи не належить до категорії великогабаритних є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансінспекції: акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів. Проте, жоден із перелічених вище документів, матеріали справи не містять, а отже відсутні підстави вважати, що спірний габаритно-ваговий контроль було здійснено із дотриманням відповідної процедури.

Окремої уваги заслуговує не хронологічність даних, зафіксованих в постанові із даними на відеозаписі, а саме в постанові вказано, що правопорушення позивач начебто вчинив о 20.35 год. ,в той час як на відеозаписі зафіксовано, що вантажний автомобіль зупинено о 20.17 год. Номери транспортного засобу, дані водія зі змісту відеозаписів не можливо встановити.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Алене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Окрім зазначеного вище суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Оскільки позивач заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП, а відповідач не надав жодних об`єктивних і беззаперечних доказів, які б підтверджували наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення за ст.132-1 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню, а провадження - закриттю.

Посилання відповідача на постанову як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення суд вважає неприйнятними, оскільки постанова є рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду ним справи, а тому не може собою заміняти первинні докази винуватості водія.

Встановивши у судовому засіданні ту обставину, що позивач не вчинив правопорушення, передбачене ст.132-1 КУпАП, суд приходить до висновку про необхідність задоволення пред`явлених ним вимог у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно з ч.1 ст.139 КАС України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача та звільнення його від сплати судового збору на підставі ст.288 КУпАП, тому судові витрати підлягають компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст.7, 121, 245, 247, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 3, 5, 9, 73-77, 139, 162, 241-246, 250, 255, 257, 268, 269, 271, 286, 293КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №1 Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Селезня Андрія Миколайовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, закриття справи- задовольнити повністю.

Постанову серії ЕАВ №1290830, винесену 3 липня 2019 року інспектором роти №2 батальйону №1 Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Селезнем Андрієм Миколайовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП - скасувати.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП - закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з моменту його підписання через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.286 КАС України.

Суддя В.М. Прасолов