Справа № 160/5129/19
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2019 року Справа № 160/5129/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Захарчук-Борисенко Н.В.
при секретарі судового засідання - Пухловій Ю.І.
представника відповідача та третьої особи - Краснова К.В.
розглянувши за правилами загального позовного провадження у м.Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до поліцейського взводу 2 роти 1 батальйону 2 Полк патрульної поліції м.Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Федорова Владислава Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Полк патрульної поліції в м.Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до поліцейського взводу 2 роти 1 батальйону 2 Полк патрульної поліції м.Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Федорова Владислава Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Полк патрульної поліції в м.Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, в якому позивач просить суд визнати протиправними дії патрульного поліцейського взводу 2 роти 1 батальйону 2 Полк патрульної поліції м.Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Федорова Владислава Вікторовича щодо зупинки 22.08.2018р. о 22.10 год. транспортного засобу Skoda Octavia А7 н/з НОМЕР_1 під керуванням позивача.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що 22.08.2018р. о 22:10 год. відповідачем зупинено автомобіль Skoda Octavia А7 н/з НОМЕР_1 під керуванням позивача. Після зупинки вказаного транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 на запитання щодо причини зупинки відповідного автомобілю патрульний поліцейський повідомив, що причиною зупинки стало те, що даний автомобіль здійснив рух по тротуару, тобто водієм вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. З відповіді Полку патрульної поліції в м.Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції від 08.04.2019р. за №П-543/41/19/1/03-19 ОСОБА_1 дізнався, що жодна постанова працівниками патрульної поліції за 22.08.2019р. щодо позивача не виносилась. ОСОБА_1 звернувся до командира Полку патрульної поліції в м.Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції з проханням про визнання дій патрульних поліцейських незаконними та протиправними, однак у відповіді на звернення позивача зазначено, що в ході проведення перевірки в діях працівників Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП порушень вимог чинного законодавства України, яким керується працівник поліції під час несення служби, чи перевищення службових повноважень, не виявлено. ОСОБА_1 вважає дії відповідача незаконними та протиправними, у зв`язку з тим, що при виявленні правопорушення поліцейський у порядку ч. 1 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення повинен був винести постанову про вчинення позивачем відповідного правопорушення, проте відповідної постанови суб`єктом владних повноважень не винесено, оскільки місце, де рухався позивач, керуючи автомобілем, а саме: на перехресті вул. Гетьманська та пр. Миру, по ходу руху в напрямку вул. Якіра з права, поблизу відділення ПАТ КБ «Приват Банк», відділення «Нова Пошта» та ресторану «Кіоко», - не є тротуаром, а містить дорожню розмітку 1.1 (вузька суцільна лінія), яка у даному випадку - позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування, тобто вказана вище ділянка місцевості є зупинкою транспорту вказаних підприємств та їх клієнтів. Отже, позивач вважає, що жодних правопорушень він не вчиняв, що також підтверджується відповіддю третьої особи від 08.04.2019р. за № П-543/41/19/1/03-19, у зв`язку з чим підстави для зупинки транспортного засобу у відповідача були відсутні, тобто поліцейський діяв з явним перевищенням наданих йому службових повноважень, що в свою чергу є грубим порушенням ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» та ст.ст. 19, 29, 33 Конституції України, тобто є незаконними та протиправними.
Вищезазначена позовна заява ОСОБА_1 не відповідала вимогам ст.ст. 161, 123 Кодексу адміністративного судочинства України, тому ухвалою суду від 05.06.2019р. була залишена без руху, з встановленням позивачу терміну для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної зави без руху.
На виконання ухвали суду від 05.06.2019р. позивач виправив вказані недоліки позовної заяви.
20.06.2019р. ухвалою суду було відкрито провадження у справі за вищезазначеним позовом та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Крім того, у даній ухвалі суд задовольнив клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду з позовною заявою та ухвалив поновити ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк звернення до суду у справі №160/5129/19.
15.07.2019р. до суду надійшов від поліцейського взводу 2 роти 1 батальйону 2 Полк патрульної поліції м.Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Федорова Владислава Вікторовича відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та зазначив, що ним під час патрулювання у м.Кривому Розі на перехресті пр. Миру та вул. Гетьманська був помічений транспортний засіб Skoda Octavia А7 з д.н.з НОМЕР_1 (яким керував позивач) , водій якого рухався на ділянці дороги яка прилягає до проїзної частини та по якій рухалися пішоходи. Відповідач стверджує, що після того, як ним були помічені ознаки того що позивач гр. ОСОБА_1 порушив Правила дорожнього руху (тобто, було отримано інформацію про можливе скоєння адміністративного правопорушення) та транспортний засіб був зупинений, відповідач підійшов до автомобіля представився та повідомив водія про причину зупинки, та надав вимогу позивачу пред`явити водійське посвідчення реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс. Переконавшись, що вимоги статті 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення виконані, як зауважує відповідач, він перейшов до розгляду справи. Під час розгляду справи було оглянуто місце події та з`ясована що дана ділянка дороги хоч й прилягає до проїзної частини та за конфігурацією призначена для руху пішоходів, але не може кваліфікуватися як тротуар оскільки має два заїзди тобто також призначена для руху транспортних засобів. Позивач зазначив, що ним встановлено відсутність допущеного з боку позивача адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Представник позивача у судовому засіданні 17.09.2019р. позовну заяву підтримав та просив задовольнити її в повному обсязі.
Представник відповідача та третьої особи у судовому засіданні 17.09.2019р. заперечував проти задоволення позовних вимог з мотивів, викладених у відзиві на позов та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, свідків, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
22.08.2018р. о 22:10 год. відповідачем зупинено автомобіль Skoda Octavia А7 н/з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Після зупинки вказаного транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 на запитання щодо причини зупинки відповідного автомобілю патрульний поліцейський повідомив, що причиною зупинки стало те, що даний автомобіль здійснив рух по тротуару, тобто водієм вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У листі третьої особи за вих. №П-543/41/19/1/03-19 від 08.04.2019р. позивачу було надано відповідь на його заяву за вх.. №П-543 від 29.03.2019р. та повідомлено, що у період з 22.08.2019р. по 24.08.2018р. працівниками Полку патрульної поліції в м.Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції не було винесено постанов щодо гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У відповіді на заяву позивача за вх. №П-677 від 23.04.2019р. (лист за вих.. №П-677/41/19/1/03-2019 від 22.05.2019р.) зазначено, що в ході проведення перевірки в діях працівників Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП порушень вимог чинного законодавства України, яким керується працівник поліції під час несення служби, чи перевищення службових повноважень, не виявлено.
Не погодившись із такою позицією ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Норма ст.61 Конституції України встановлює, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Згідно частин 1,2 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
При цьому, застосування уповноваженими на те посадовими особами заходів адміністративного впливу здійснюється в точній відповідності з законом (ч.3 ст.7 КУпАП).
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року у справі №23-рп/2010адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій вст.62 Конституції Українипрезумпції невинуватості.
Відповідно до статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про правопорушення, передбачені ч.2 ст.122 цього Кодексу, покладено на органи національної поліції.
Пункт 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до п.1.10. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001р. (далі - Правила), тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.
У відповідності до п. 11.13 Правил - забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26,1, 26,2та 26,3 цих Правил.
Так, судом встановлено, що під час патрулювання 22.08.2018р у м.Кривому Розі на перехресті пр. Миру та вул. Гетьманської відповідачем був помічений транспортний засіб Skoda Octavia А7 н/з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .
Зі змісту наданої відповідачем до суду роздруківки відповідної місцевості та наданих у відзиві пояснень слідує, що позивач на вищезазначеному транспортному засобі рухався на ділянці дороги яка прилягає до проїзної частини та по якій рухалися пішоходи.
Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються постановою про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3.Правил визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У пункті 2.3 Правил передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.
Відповідно до статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, до яких безпосередньо відноситься ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.
У відповідності до п. 3 ч. 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію»).
Отже, приписами вищезазначеної норми визначено, що поліцейський може зупинити транспортний засіб у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення адміністративного правопорушення, в даному випадку передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що було зроблено відповідачем.
Згідно із положеннями статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» - поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення або якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.
Так, відповідачем на виконання встановлених законодавством повноважень було зупинено транспортний засіб щодо якого у посадової особи виникли підозри щодо скоєння адміністративного правопорушення.
Поліцейський взводу 2 роти 1 батальйону 2 Полк патрульної поліції м.Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Федоров Владислав Вікторович виконав вимоги ст.ст. 18, 32 Закону України «Про Національну поліцію» шляхом представлення та повідомлення водія про причину зупинки відповідного транспортного засобу.
Відповідачем було перевірено дотримання ОСОБА_1 вимог статті 278 КУпАП шляхом перевірки відповідних документів позивача.
Надалі на виконання статті 222 КУпАП поліцейським було оглянуто місце події та з`ясовано, що відповідна ділянка дороги хоч й прилягає до проїзної частини та за конфігурацією призначена для руху пішоходів, але не може кваліфікуватися як тротуар оскільки має два заїзди тобто також призначена для руху транспортних засобів, що також підтверджується наданими відповідачем до суду разом із відзивом на позов фотоматеріалами.
Так, після з`ясування усіх фактичних даних відповідачем було встановлено відсутність допущеного з боку ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим посадовою особою Полку патрульної поліції м.Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції не складено щодо позивача протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та не винесено постанови.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України у рішенні від 25.11.1997 року № 6-зп вказав, що стаття 55 Конституції України не визначає, які саме рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади і місцевого самоврядування чи посадових і службових осіб можуть бути оскаржені, і встановлює принцип, відповідно до якого, в суді можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії та бездіяльність.
Разом з тим, Конституційний Суд України у зазначеному вище рішенні вказав, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто, громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що рішення, дія чи бездіяльність порушують або обмежують права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому, потребують правового захисту в суді.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За вимогами пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі, на виконання делегованих повноважень.
У відповідності до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
В контексті п. 8 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.
Отже, адміністративний позов подається собою для відновлення її прав, свобод та інтересів.
Враховуючи наведене, обов`язковою умовою захисту в адміністративному суді прав, свобод, інтересів позивача є одночасна наявність двох факторів: існування публічно-правових відносин між позивачем та відповідачем - суб`єктом владних повноважень; а також, наявність факту порушень прав, свобод, інтересів позивача, вчинених або допущених відповідачем у таких правовідносинах.
Таким чином, у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України - захист прав, свобод та інтересів осіб, завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів, з чого вбачається, що право на судовий захист не є абсолютним. Для того, щоб особі було надано судовий захист, суд має встановити, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.
Згідно з вищевказаними нормами права, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. Відтак, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судового рішення про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги на підставі положень частини 1 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Аналогічна позиція щодо застосування правових норм викладена в постанові Верховного Суду від 31.01.2018р. у справі № 802/2678/15-а.
Таким чином, враховуючи те, що по відношенню до ОСОБА_1 за результатами проведеного 22.08.2018р. посадовою особою Департаменту патрульної поліції на виконання власних повноважень розгляду справи про адміністративне правопорушення за вищезазначених обставин не було складено протокол або постанову про адміністративне правопорушення, то в даному випадку порушення прав позивача не відбулось.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29)
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, виходячи з вищенаведеного, суд доходить до висновку щодо відсутності в діях відповідача ознак протиправності або перевищення патрульним поліцейським взводу 2 роти 1 батальйону 2 Полк патрульної поліції м.Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Федоровим В.В. встановлених законодавством повноважень під час зупинки 22.08.2018р. о 22.10 год. транспортного засобу Skoda Octavia А7 н/з НОМЕР_1 під керуванням позивача, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - відсутні.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 27 вересня 2019 року.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко