Справа № 520/3766/19
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 р. Справа № 520/3766/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бершова Г.Є.

суддів: Ральченка І.М., Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2019, суддя Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 20.06.19 по справі № 520/3766/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Держпраці у Харківській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанови відповідача про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХК4778/1160/2НД/АВ/П/ІП-ФС від 03 квітня 2019 року у розмірі 4173 грн. 00 коп.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Позивач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає про безпідставність висновків, зроблених при проведенні інспекційного відвідування інспектором щодо порушення трудового та адміністративного законодавства, а також про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, зауважуючи, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Представники позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили суд її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що посадовцями відповідача було проведено інспекційне відвідування позивача, за результатами якого складено акт від 13.03.2019 року № ХК4778/1160/2НД/АВ (надалі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено та в акті перевірки зафіксовано, що під час інспекційного відвідування було виявлено низку порушень законодавства про працю, в тому числі ч.1 та 2 ст. 115 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), ч.1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» - виплата заробітної плати проводиться не регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом) рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів, пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється витати.

В акті перевірки зазначено що з документів, які надавались ФО- П ОСОБА_1 , інспектором праці було встановлено, що заробітна плата за 2018 рік виплачувалась з порушенням вимог ст. 115 КЗпП України, не рідше двох разів на місяць, проте пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, а саме:

- заробітна плата за другу половину січня 2018 виплачена 09.02.2018 (розрахункова - платіжна відомість за січень 2018 року);

- заробітна плата за червень 2018 виплачена 25.06.2018 (відомість по нарахуванню заробітної плати за першу половину червня 2018 року):

- заробітна плата за червень 2018 виплачена 09.07.2018 (розрахункова - платіжна відомість за червень 2018 року);

- заробітна плата за серпень 2018 виплачена 10.09.2018 року (розрахунково-платіжна відомість за серпень 2018 року);

- заробітна плата за вересень 2018 виплачена 09.10.2018 (відповідно до розрахунково - платіжної відомості за вересень 2018 року);

- заробітна плата за вересень 2018 виплачена 24.09.2018 (відомість по нарахуванню заробітної плати за першу половину вересня 2018 року).

14.03.2019 року складено протокол про адміністративне правопорушення №ХК4778/1160/2НД/АВ/П/ПТ про вчинення ФО- П ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, а саме ч.1, 2 ст.115 КЗпП та ч. 1 ст. 24 Закону України №108.

Також, відповідачем відносно позивача 03.04.2019 року складено постанову №ХК4778/1160/2НД/АВ/П/ІП-ФС, якою за порушення вимог ч.1, 2 ст. 115 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України №108 накладено на позивача штраф у розмірі 4173,00 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів на обґрунтування протиправності винесеної відповідачем оскаржуваної постанови, яка є предметом розгляду вказаної справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до п. 7 цього Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 8 частини 2 ст. 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, в разі: порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.3, 4 ст. 265 КЗпП України).

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295 «Деякі питання реалізації статті 259 КЗпП України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Порядок №295).

Позивачем не надано жодних доказів на спростування висновків контролюючого органу, виявлених за наслідками інспекційного відвідування, або доказів усунення порушень, представник позивача у судовому засіданні також не надав жодних пояснень стосовно цього.

Щодо посилань позивача на визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 року № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України" постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року, як на підставу визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови, колегія суддів зазначає таке.

За загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної сили в часі. Даний принцип закріплено в ч. 1 ст. 58 Конституції. Це слід розуміти так: дія нормативно-правового акта в часі починається з моменту набуття чинності акта і припиняється із втратою ним чинності. Тобто до події (факту) застосовується той закон або інший нормативний акт, під час дії якого вони настали (мали місце).

У даній справі інспекційне відвідування позивача відбулось у березні 2019 року, а в цей період Порядок №295 був чинним.

Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (п. 19 Порядку № 295).

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування (п. 20 Порядку № 295).

Згідно п. 27-29 Порядку № 295, у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності. У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються. Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Відповідно до ч.4 ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877- IV (далі - Закон № 877) заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Згідно з ч.5 ст. 2 Закону № 877 зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

В силу ч. 11 ст. 7 Закону № 877 у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб`єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Закон №877 містить вичерпний перелік норм дотримання яких зобов`язані забезпечити Держпраці та його територіальні органи при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Відповідно до п.2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

В рішенні Касаційного адміністративного сулу в складі Верховного суду від 22.03.2018 року по справі № 697/2073/17 викладена правова позиція, щодо розмежування дії норм Закону №877 та Порядку №295.

Окрім того, позивач наголошував на факт подвійного притягнення його до відповідальності за одне й те саме порушення, в контексті наявності одночасно протоколу від 14.03.2019 року про адміністративне правопорушення №ХК4778/1160/2НД/АВ/П/ПТ та постанови, яка оскаржується в даній справі з посиланням на аналогічні висновки Верховного Суду, що викладені в постанові від 21 грудня 2018 року (справа №814/2156/16).

Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю, передбачених частиною 2 ст. 265 КЗпП України, визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою КМУ від 17.07.2013 № 509.

Водночас, відповідальність за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Відповідно до частини 1 ст. 41 КУпАП порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України "Про звернення громадян", або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, частиною 2 ст. 265 КЗпП України і частиною 1 статті 41 КУпАП передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати.

Штраф за частиною 2 ст. 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за частиною 1 статті 41 КУпАП є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Слід звернути увагу суду, шо і стаття 265 КЗпП України і стаття 41 КУпАП викладені в такій редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації Фонду оплати праці» від 28.12.2014 року.

Вищезазначений Закон передбачав введення статтею 265 КЗпП України фінансових санкцій для роботодавців - юридичних та фізичних осіб - підприємців у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Натомість статтею 41 КУпАП запроваджені штрафи для посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати; за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» іншою особою, а також інше грубе порушення законодавства про працю.

Представник відповідача вказував, що, враховуючи ключову відмінність цих двох статей - суб`єктний склад правопорушення, одночасно до відповідальності може бути притягнено як роботодавця (за ст. 265 КЗпП України) та посадову особу роботодавця (за ст. 41 КУпАП) за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати.

Відповідно до вищенаведеного посадовими особами відповідача було застосовано стосовно ФО-П ОСОБА_1 фінансові санкції у вигляді штрафу, як до суб`єкта господарювання (за ст. 265 КЗпП України) - винесено постанову про накладення штрафу №ХК4778/1160/2НД/АВ/П/ІП-ФС від 03.04.2019 року та за ст. 41 КУпАП - складено протокол про адміністративне правопорушення №ХК4778/1160/2НД/АВ/П/ПТ від 14.03.2019 року, як безпосереднього керівника працюючих.

З офіційного сайту Судова влада України судом встановлено, що в Орджонікідзевському районному суді м. Харкова розглядається справа №644/2629/19 про адміністративне правопорушення стосовно порушення вимог законодавства про працю та про охорону праці, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 .

Станом на момент розгляду даної справи у суду першої інстанції не було інформації стосовно факту прийняття судового рішення у вказаній справі та, як наслідок, притягнення позивача до адміністративної відповідальності, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення №ХК4778/1160/2НД/АВ/П/ПТ від 14.03.2019 року.

В той же час, суд не може розглядати правомірність винесення протоколу про адміністративне правопорушення №ХК4778/1160/2НД/АВ/П/ПТ від 14.03.2019 року, в т.ч. строки притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказане порушення, так як даний документ є предметом розгляду в іншій справі та відноситься до юрисдикції іншого суду.

Відтак, враховуючи відсутність, станом на 11.06.2019 року на час вирішення даної справи № 520/3766/19, судового рішення, яке набрало законної сили у справі №644/2629/19, відсутнє подвійне притягнення позивача до відповідальності.

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції, що позивачем не надано належних доказів на обґрунтування протиправності винесеної відповідачем оскаржуваної постанови, яка є предметом розгляду вказаної справи.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 по справі № 520/3766/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г.Є. Бершов
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов
Постанова складена в повному обсязі 30.09.19.