Справа № 826/18671/16
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Бєлової Л.В. та Епель О.В.,

при секретарі - Кузик О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до Державної регуляторної служби України, третя особа - Приватне підприємство «Агромпроенерго» про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року позивач - Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної регуляторної служби України, третя особа - Приватне підприємство «Агромпроенерго» про визнання протиправним та скасування рішення, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Державної регуляторної служби України від 01.06.2016 року №64, яким зобов`язано Державну архітектурно-будівельну інспекцію України скасувати наказ від 04.04.2016 року №13-Л в частині анулювання ліцензії від 25.08.2015 року на провадження господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури Приватного підприємства «АГРОПРОМЕНЕРГО».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач - Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

23 вересня 2019 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 34558, Державної регуляторною службою України подано відзив, відповідно до змісту якого, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2019 року є законним та обґрунтованим, прийнятим на підставі всебічно з`ясованих обставин та із вірним застосуванням норм права, в той час як вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що розпорядження Державної регуляторної служби України від 01.06.2016 року №64, яким зобов`язано Державну архітектурно-будівельну інспекцію України скасувати наказ від 04.04.2016 року №13-Л в частині анулювання ліцензії від 25.08.2015 року на провадження господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури Приватного підприємства «АГРОПРОМЕНЕРГО» є правомірним та таким, що прийнято в порядок, спосіб та в межах наданих йому повноважень.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, керуючись положеннями Законів України «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», «Про регулювання містобудівної діяльності», Положення та Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553, Держархбудінспекцією видано наказ від 21.12.2015 року 1289 «Про затвердження плану перевірок дотримання суб`єктами господарювання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у будівництві, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, яка підлягає ліцензуванню Держархбудінспекцією, на 1 квартал 2016 року, яким, зокрема, затверджено проведення планового заходу Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області Приватного підприємства «АГРОПРОМЕНЕРГО» за адресою: Херсонська область, смт. Велика Олександрівка, вул. Леніна, 121 у терміни з 10.03.2016 року по 20.03.2016 рік щодо додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів II і V категорії складності, яка підлягає ліцензуванню Держархідбудінспекцією.

Надалі, у відповідності до вимог абзацу 5 статті 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та пункту 8 частини 2 статті 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області складено акт №20 від відмову суб`єкта будівельної діяльності від проведення органом ліцензування планової перевірки дотримання суб`єктом господарювання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов`язаної з будівництвом об`єкта архітектури, яка підлягає ліцензуванню Держархбудінспекцією та направлено останній на розгляд до Ліцензійної комісії Держархбудінспекції та її територіальних органів з пропозицією анулювати ліцензії Приватного підприємства «АГРОПРОМЕНЕРГО».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про архітектурну діяльність», пункту 21 Порядку ліцензування господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2007 року №1396, керуючись Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 року №294, та на підставі висновку Ліцензійної комісії Держархбудінспскції та її територіальних органів (протокол від 04.04.2016 № 7) видано наказ Державної архітектурно - будівельної інспекції України від 04.04.2016 року №13-Л згідно якого, зокрема, анульовано ліцензію ПП «АГРОПРОМЕНЕРГО» на провадження господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури.

Не погоджуючись із наказом Державної архітектурно - будівельної інспекції України від 04.04.2016 року №13-Л третя особа звернулася зі скаргою до Державної регуляторної служби України.

01.06.2016 року Державною регуляторною службою України (далі - ДРС або відповідач) прийнято розпорядження №64 «Про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування», яким зобов`язано Державну архітектурно-будівельну інспекцію України усунути порушення вимог пункту 3 частини 2 статті 6, пункту 8 частини 2 статті 16, частини 7 статті 19 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 року №222, скасувавши наказ від 04.04.2016 року №13-Л в частині анулювання ліцензії від 25.08.2015 року на провадження господарської діяльності, пов`язаної із створення об`єктів архітектури ПП «АГРОПРОМЕНЕРГО» (далі - оскаржуване та/або спірне рішення).

Спірне рішення прийнято на підставі рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при ДРС від 31.05.2016 року №3.4 (витяг з протоколу № 06-16), яке прийняте за результатами розгляду скарги Приватного підприємства «АГРОПРОМЕНЕРГО».

Державна архітектурно-будівельна інспекція України категорично не погоджується зі спірним рішенням вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності регулює Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 року №222 (далі - Закон - №222-VІІІ).

Згідно пункту 4 частини 1 статті 1 Закону №222-VІІІ ліцензійні умови - нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, положення якого встановлюють вичерпний перелік вимог, обов`язкових для виконання ліцензіатом, та вичерпний перелік документів, що додаються до заяви про отримання ліцензії.

Відповідно до частини 9 статті 7 Закону №222-VІІІ ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності будівництво об`єктів IV і V категорій складності - з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про архітектурну діяльність".

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону №222-VІІІ визначено, що закону орган ліцензування - орган виконавчої влади, визначений Кабінетом Міністрів України, або уповноважений законом державний колегіальний орган.

Згідно з Положенням про Державну регуляторну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2014 №724 (далі - Положення), ДРС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності.

Державна регуляторна служба (далі - ДРС) є спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності.

Приписами пункту 2 Положення визначено, що ДРС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

У розрізі пункту 3 Положення на ДРС покладається ряд основних завдань, одним з яких є реалізація державної регуляторної політики, політики з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності.

Водночас, відповідно до пунктів 6, 7, 8 частини 1 статті 4 Закону №222 спеціально уповноважений орган з питань ліцензування: утворює Експертно-апеляційну раду з питань ліцензування та забезпечує її діяльність; має право для цілей Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування отримувати від органу ліцензування копії документів, які стосуються прийнятого ним рішення, що оскаржується до спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування, та залучати на громадських засадах державних службовців, науковців та інших фахівців (за згодою їхніх керівників) для одержання консультацій та проведення експертизи документів у сфері ліцензування, а також запитувати і отримувати інформацію, документи чи матеріали; видає розпорядження про усунення порушення законодавства у сфері ліцензування та розпорядження про відхилення або задоволення апеляцій чи скарг з урахуванням рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування.

Розпорядження спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування, прийняті в межах його повноважень, є обов`язковими до виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, юридичними особами всіх форм власності, а також фізичними особами - підприємцями (ч. 2 ст. 4 Закону №222-VІІІ).

Згідно приписів частини 1 статті 5 Закону №222-VІІІ експертно-апеляційна рада з питань ліцензування є постійно діючим колегіальним органом при спеціально уповноваженому органі з питань ліцензування та діє за регламентом, що затверджується спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування.

Регламент Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування затверджено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та ДРС від 14.07.2015 №783/40, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.07.2015 за № 847/27292.

Приписами пункту 1 частини 2 статті 5 Закону №222-VІІІ встановлено, що обов`язками Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування, є розгляд апеляцій та інших скарг здобувачів ліцензії, ліцензіатів на дії органу ліцензування або інших заявників щодо порушення законодавства у сфері ліцензування;

Формою роботи Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування є засідання, що проводяться за потреби, але не рідше одного разу на місяць, та є правомочними за присутності не менше, ніж половини членів Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування (ч. 6 ст. 5 Закону №222-VІІІ).

Відповідно до частини 11 статті 5 Закону №222-VІІІ рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування приймається більшістю голосів її членів і оформлюється протокольним рішенням, що підписується особою, яка головувала на засіданні Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування, та секретарем ради, який призначається головою ради з числа її членів.

Рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування щодо розгляду апеляцій або інших скарг здобувачів ліцензії чи ліцензіатів, проектів нормативно-правових актів та/або пропозицій про запровадження чи скасування ліцензування виду господарської діяльності є обов`язковими для розгляду спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування у триденний строк з дня ухвалення відповідного рішення Експертно-апеляційною радою з питань ліцензування і є підставою для видання спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування розпорядження про задоволення апеляції або про відхилення апеляції, про розгляд скарг, про погодження чи відхилення проектів нормативно-правових актів та/або усунення порушень законодавства у сфері ліцензування.

Розпорядження про задоволення апеляції чи про відхилення апеляції, про розгляд скарг, про погодження чи відхилення проектів нормативно-правових актів та/або усунення порушень законодавства у сфері ліцензування надсилаються відповідному органу ліцензування та здобувачеві ліцензії, ліцензіату чи заявнику протягом трьох робочих днів з дня їх прийняття.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2000 року №1669, затверджено Положення про експертно-апеляційну раду при Державній службі з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва (далі Положення №1669).

Пунктом 1 Положення №1669 визначено, що Експертно-апеляційна рада (далі - рада) є постійно діючим колегіальним органом з питань ліцензування при Держпідприємництві, яка у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а також цим Положенням (п. 2 Положення №1669).

Відповідно до пункту 5 Положення №1669 до компетенції ради належить, зокрема, розгляд заяв, претензій та скарг суб`єктів господарювання на рішення органів ліцензування щодо порушення зазначеними органами законодавства у сфері ліцензування.

За результатами розгляду проектів нормативно-правових актів, пропозицій до них та звернень (апеляцій) радою приймаються рішення, які мають характер експертних висновків (п. 10 Положення №1669).

У свою чергу, рішення ради обов`язкові для розгляду Держпідприємництвом і є підставою для видання ним розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування. Держпідприємництво надсилає розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування органові ліцензування протягом трьох робочих днів з дати його прийняття. Орган ліцензування протягом десяти робочих днів з дати отримання розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування зобов`язаний повідомити Держпідприємництво про його виконання та подати підтвердні документи (п. 11 Положення №1669).

Так, як слідує зі змісту рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при ДРС від 31.05.2016 №3.4 (витяг з протоколу № 06-16) в ході засідання експертно-апеляційної ради з`ясовано наступне.

«Частиною першою статті 1 Закону №222 визначено, що ліцензійні умови - нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, положення якого встановлюють вичерпний перелік вимог, обов`язкових для виконання ліцензіатом, та вичерпний перелік документів, що додаються до заяви про отримання ліцензії.

Відповідно до вимог частини 2 статті 9 Закону №222 ліцензійні умови та зміни них розробляються органом ліцензування, що є центральним органом виконавчої влади, підлягають погодженню спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування та затверджуються Кабінетом Міністрів України. .

Ліцензійні умови провадження господарської діяльності зі створенням об`єкта архітектури IV і V категорій складності Кабінетом Міністрів України на день призначення та проведення перевірки ліцензіата були відсутні.

Відповідно до частини 7 статті 19 Закону №222 контроль за додержанням ліцензіатами ліцензійних вимог здійснюється у межах Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» з урахуванням особливостей, визначених ним Законом.

Починаючи з 28.06.2015 року органи ліцензування можуть здійснювати контроль за держанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов, виданих відповідно до вимог частини 2 статті 9 Закону № 222.

До видання Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акта, яким затверджуються ліцензійні умови провадження відповідного виду господарської діяльності, та набрання їх чинності, підстави для здійснення контролю за їх держанням відсутні, оскільки відсутній предмет здійснення таких заходів.

Ліцензійні умови провадження господарської діяльності у будівництві, пов`язаної створенням об`єктів архітектури, затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 27.01.2009 №47 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.03.2009 за №226/16242), які на сьогодні є чинними, не можуть застосовуватися до правовідносин, які виникли після набуття чинності Законом України від 02.03.2015 №222-VІІІ «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів IV і V категорій складності були затверджені Постановою КМУ від 30.03.2016 року №256 та були чинності лише 15.04.2016 року».

Проаналізувавши рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при ДРС від 31.05.201 р. №3.4 (витяг з протоколу № 06-16), що є підставою для прийняття оскаржуваного рішення, колегія суддів погоджується із його висновком, з огляду на наступне.

Так, як вже було зазначено вище перевірка третьої особи здійснювалася на підставі наказу від 21.12.2015 року 1289 Державної архітектурно-будівельної інспекції «Про затвердження плану перевірок дотримання суб`єктами господарювання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у будівництві, пов`язаної із створенням об`єкті в архітектури, яка підлягає ліцензуванню Держархбудінспекцією, на 1 квартал 2016 року, виданого відповідно до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності та наказу Мінрегіонбуду від 21.07.2009 року №47 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у будівництві, пов`язаної із створення об`єктів архітектури».

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону №222-VІІІ ліцензійні умови - нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, положення якого встановлюють вичерпний перелік вимог, обов`язкових для виконання ліцензіатом, та вичерпний перелік документів, що додаються до заяви про отримання ліцензії.

Статтею 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 року №794-VII передбачено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

З системного налізу наведених положень суд приходить до висновку, що ліцензійні умови мають бути затверджені постановою Кабінету Міністрів України і лише невідповідність здобувача ліцензії такому нормативно-правовому акту є підставою для прийняття органом ліцензування рішення про зупинення дії ліцензії.

Так, як вбачається із матеріалів справи, позивачем здійснювався плановий захід з метою перевірки дотримання третьою особою вимог наказу Мінрегіонбуду від 21.07.2009 року №47 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у будівництві, пов`язаної із створення об`єктів архітектури» (далі - наказ Мінрегіонбуду №47).

Предметом перевірки, зокрема, було дотримання третьою особою Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у будівництві, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, затвердженим наказом Мінрегіонбуду України від 27.01.2009 року №47, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.10.2012 р. за №965/18260), що, на переконання колегії суддів, не узгоджуються з вимогами Закону №222-VІІІ.

З моменту набрання чинності Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» правові підстави для застосування ліцензійних умов, прийнятих на реалізацію вимог Закону України від 01.06.2000 р. № 1775 «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», який втратив чинність згідно із Законом №222-VІІІ, відсутні.

Крім того, варто звернути увагу, що наказ Мінрегіонбуду №47 не є нормативно-правовим актом Кабінету Міністрів України, а, відтак, і не є ліцензійними умовами в розумінні Закону №222-VІІІ.

З даного приводу, варто також звернути увагу на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 18.07.2018 року у справі № 826/3274/16, відповідно до якої «починаючи з 28 червня 2015 року органи ліцензування можуть здійснювати контроль за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов, виданих відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності.

Тобто, до видання Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акта, яким затверджуються ліцензійні умови провадження відповідного виду господарської діяльності, підстави для здійснення контролю за їх додержанням відсутні, оскільки відсутній предмет здійснення таких заходів».

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2019 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Л.В.Бєлова

О.В.Епель

Повний текст виготовлено 01 жовтня 2019 року.