Справа № 160/6914/19
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2019-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2019 року Справа № 160/6914/19
У липні 2019 року позивач звернувся до адміністративного суду з вищезазначеним позовом.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що у Шевченківському ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області знаходився на виконанні виконавчий лист № 2-1901 від 02.09.2002 р., виданий Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська щодо стягнення з нього на користь стягувача - ОСОБА_2 аліментів на утримання сумісного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною повноліття. За певних обставин позивачу стало відомо, що виконавчі дії стосовно нього ще продовжуються. Зокрема, 04.06.2019 р. він зі своєю дружиною не зміг виїхати у туристичну подорож за межі України на відпочинок. Ознайомившись 18.07.2019 р. із матеріалами виконавчого провадження, позивачу стало зрозуміло, наступне:
- в матеріалах наявна нотаріально засвідчена копія заяви стягувача - ОСОБА_4 про те, що станом на 01.06.2016 р. у позивача відсутня заборгованість по аліментам і претензій до нього щодо заборгованості по аліментним платежам вона не має, яка була подана відповідачу 07.06.2016 р. І що нею зауважено про те, що між нею та боржником (позивачем) досягнута певна домовленість щодо розміру аліментів, строків їх сплати тощо, яка буде оформлена у встановленому діючим законодавством України порядку;
- в матеріалах відсутні мирова угода, укладена сторонами виконавчого провадження 01.06.2016 р., як і відсутня відповідна заява від 07.06.2016 р., також підписана позивачем (боржником) та стягувачем, яка також 07.06.2016 р. була подана сторонами виконавчого провадження ВП № 13586747 відповідачу;
- в матеріалах відсутні будь-які скарги та/або заяви стягувача, датовані після 07.06.2016 р. - дата подання документів стягувача та боржника (позивача), зокрема заяви стягувача про відсутність претензій, заяви про мирову угоду та безпосередньо самої мирової угоди;
- в матеріалах наявна низка документів - вимоги державного виконавця, акти про начебто відвідування місця проживання боржника (позивача) тощо, які є, за його думкою, формальністю. В матеріалах відсутні будь-які докази надсилання йому цих документів, а, отже, позивач був позбавлений можливості їх оскаржувати. В матеріалах відсутні докази щодо надсилання йому постанови про відкриття виконавчого провадження, яку відповідно до вимог Закону України «Про виконавче» провадження» державний виконавець зобов`язаний надіслати рекомендованим листом з повідомленням;
- в матеріалах наявне одне єдине повідомлення про вручення відправлення, датоване 2013 р., але і в ньому зазначена не вірна адреса позивача (стягувача), хоча у виконавчому документі всі дані викладені вірно. Що, таким чином, унеможливлювало отримання ним надісланої кореспонденції;
- як видно із матеріалів виконавчого провадження, після вчинення позивачем (боржником) та стягувачем певних дій 01.06.2016 р. - 07.06.2016 р., основні постанови, якими незаконно обмежувались права позивача, датовані 2018 р. і січнем 2019 р. Ані 2016 р., ані 2017 р. Що стало причиною таких дій державних виконавців не є зрозумілим. До речі, ще у лютому 2016 р. позивачем були подані заяви, зокрема 23.02.2016 р. (наявні у матеріалах виконавчого провадження) щодо надання йому інформації про те, у який спосіб він повинен сплачувати аліменти. Зазначені заяви також були залишені поза увагою.
Таким чином, не є зрозумілим, з яких міркувань виходив відповідач, вчиняючи дії, які обмежили права та законні інтереси позивача, не зважаючи на те, що сторони виконавчого провадження ВП № 13586747 досягли певних домовленостей та реалізували свої законні права, передбачені чинним законодавством України, шляхом укладення 01.06.2016 р. мирової угоди, при відсутності будь-яких звернень стягувача з приводу невиконання позивачем рішення суду та/або умов мирової угоди від 01.06.2016 р., з моменту подання нотаріально посвідченої заяви стягувача про відсутність у позивача заборгованості по аліментам станом на 01.06.2016 р., не перевіривши обставини справи, зокрема стосовно наявності чи відсутності заборгованості у позивача у наступний період, зокрема протягом з червня 2016 р. по січень 2019 р., перед стягувачем перш ніж проводити примусові виконавчі дії, чим порушив і продовжує порушувати права позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2019 року було відмовлено у відкритті в частині позовних вимог про визнання дій відповідача - Шевченківського ВДВС щодо винесення постанов по ВП № 13586747, якими були обмежені права та законні інтереси позивача, протиправними та незаконними, а саме:
- щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 30.01.2019 р.;
- щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 24.03.2018 р.;
- щодо винесення постанови про тимчасове обмеження боржника у праві полювання від 28.02.2018 р.;
- щодо винесення постанови про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортним засобом від 28.02.2018 р.;
- щодо винесення постанови про тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 28.02.2018 р.
Зобов`язання відповідача скасувати дії щодо примусового виконання рішення суду по ВП № 13586747, пов`язані із обмеженням прав та законних інтересів позивача, а саме скасувати:
- постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 30.01.2019 р.;
- постанову про арешт майна боржника від 24.03.2018 р.;
- постанову про тимчасове обмеження боржника у праві полювання від 28.02.2018 р.;
- постанову про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортним засобом від 28.02.2018 р.;
- постанову про тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 28.02.2018 р.
Ухвалою суду від 15.08.2019 року було відкрито провадження в адміністративній справі № 160/6883/19 за позовом ОСОБА_1 щодо визнання дій відповідача - Шевченківського ВДВС щодо винесення постанови по ВП №13586747, якою були обмежені права та законні інтереси позивача, протиправною та незаконною, а саме: щодо винесення постанови про накладення штрафу від 18.09.2018 р.; та щодо зобов`язання відповідача скасувати дії щодо примусового виконання рішення суду по ВП №13586747, пов`язані із обмеженням прав та законних інтересів позивача, а саме скасувати постанову про накладення штрафу від 18.09.2018 р.
Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Відповідач отримав ухвалу суду - 22.08.2019 року, але відзиву на позовну заяву та будь-яких документів, що стосуються даного предмету спору, до теперішнього часу на адресу суду не надіслав.
Відповідно до ч.2 ст.175 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву, у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Частиною 4 ст.159 КАС України встановлено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що у Шевченківському відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області знаходився на виконанні виконавчий лист №2-1901 від 02.09.2002 р., виданий Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача - ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною повноліття.
Так, постановою державного виконавця Бабушкінського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 26.06.2009 року було відкрито виконавче провадження за ВП №13586747 на виконання виконавчого листа №2-1901 від 02.09.2002 р., виданий Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська.
Старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Потапенко В.В., керуючись статтями 71 абз.3 ч.14 Закону України "Про виконавче провадження", 18.09.2018 року за заборгованість зі сплати аліментів понад три роки прийнято постанову про накладення на боржника (позивача) штрафу у розмірі 24 065,29 грн, що становить 50 відсотків від суми заборгованості зі сплати аліментів.
Виконавче провадження завершене і виконавчий документ повернутий стягувачу - ОСОБА_2 в зв`язку із досягненням дитиною 18-ти річчя відповідно до постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 31.01.2019 р. по ВП №13586747.
Правомірність винесення постанови про накладення штрафу ВП №13586747 від 18.09.2019 року, є предметом спору в даній адміністративній справі.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини регулюються Законом України від 02.06.2016 р. №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі також Закон).
Статтею 1 Закону встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 ст.13 Закону встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч.1 ст.18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 1 ст.26 Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
В силу ч.1 ст.71 Закону порядок стягнення аліментів визначається законом. Абзацом 3 ч.14 ст.71 Закону передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів
Вказану статтю доповнено цією нормою згідно з Законом України від 03.07.2018 р. №2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який вступив в дію з 28.08.2018 р.
Згідно зі ст.58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Відповідно до п.2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. у справі №1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, оскільки заборгованість позивача щодо сплати аліментів утворилась за період 22.06.2009 року по 01.11.2018 року в сумі 50 396 грн., а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абзацом 3 частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» введена лише з 28.08.2018 р., на позивача не може бути накладено відповідний штраф.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В свою чергу, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, зазначений обов`язок не виконано, та у встановленому порядку не обґрунтовано правомірність застосування до ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, а отже постанова про накладення штрафу від 18.09.2018 року у виконавчому провадженні №13586747 підлягає скасуванню.
Суд також враховує й той факт, що відповідачем не надано матеріалів виконавчого провадження, а тому відсутні докази направлення позивачу розрахунків про розмір заборгованості по аліментах. Докази зворотного матеріали справи не містять.
Також суд з цього приводу бажає навести рішення Європейського суду з прав людини від 26.04.1979 року у справі «Санді Таймс» проти Сполученого Королівства, де у пункті 49 зазначено, що: «право має бути в адекватній мірі доступним: особи повинні мати відповідну обставинам можливість орієнтуватися у тому, які правові норми застосовуються у даному випадку. Норма не може вважатися «законом», доки вона не сформульована з достатнім ступенем точності, що дозволяє особі узгоджувати з нею свою поведінку: особи повинні мати можливість передбачити у розумному відносно обставин ступені наслідки, які може потягнути певне діяння».
Отже, у межах спірних правовідносин, позивач не мав можливості передбачити наслідки несплати ним аліментів, що потягне за собою накладення спірного штрафу, оскільки, коли утворювалася відповідна заборгованість, законодавство не передбачало накладення штрафу у певному розмірі.
За таких обставин, суд вважає за можливе визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 18.09.2018 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні №13586747.
У задоволенні решти позовних вимог про визнання дій відповідача - Шевченківського ВДВС щодо винесення постанови по ВП №13586747, якою були обмежені права та законні інтереси позивача, протиправною та незаконною, а саме: щодо винесення постанови про накладення штрафу від 18.09.2018 р.; та щодо зобов`язання відповідача скасувати дії щодо примусового виконання рішення суду по ВП №13586747, пов`язані із обмеженням прав та законних інтересів позивача, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки вважає, що достатніми заходами для поновлення прав позивача є визнання протиправною та скасування постанови від 18.09.2018 року про накладення штрафу, з викладених вище підстав.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 287 КАС України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 18.09.2018 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні №13586747.
У задоволенні решти позову - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.272 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.287 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.С. Кучма