Справа № 824/612/18-а
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/612/18-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Тетяна Миколаївна Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

18 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Бабчука В.І.,

представника відповідача Фадеєвої К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року (проголошено в м. Чернівці, повний текст складено 29.03.2019) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до заступника начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Кушнір Галини Миколаївни, Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2018 року ФОП ОСОБА_2 звернулася до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до заступника начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Кушнір Галини Миколаївни, Управління Держпраці у Чернівецькій області, в якому просила:

- визнати протиправними дії заступника начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Кушнір Галини Миколаївни, вчинені 30.05.2018 р. у вигляді використання акту інспекційного відвідування як підстави для накладення штрафів на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 ;

- визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Чернівецькій області від 30.05.2018 р. №ЧВ-247/18/9/АВ/П/1ПТ/ТД-2ФС/091, якою притягнуто до відповідальності фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 за абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України у вигляді штрафу у розмірі 111 690 грн;

- визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Чернівецькій області від 30.05.2018 р. №ЧВ-247/18/9/АВ/П/2ПТ/ІП-2ФС/092, якою притягнуто до відповідальності фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 за абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України у вигляді штрафу 3723 грн.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.03.2019 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Чернівецькій області від 30.05.2018 р. №ЧВ-247/18/9/АВ/П/1ПТ/ТД-2ФС/091, якою притягнено до відповідальності фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 за абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України у вигляді штрафу у розмірі 111690 гривень.

Визнано протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Чернівецькій області від 30.05.2018 № ЧВ-247/18/9/АВ/П/2ПТ/ІП-2ФС/092, якою притягнено до відповідальності фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 за абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України у вигляді штрафу у 3723 гривень.

Управління Держпраці у Чернівецькій області не погодившись з рішенням суду першої інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу та просив суд оскаржуване судове рішення залишити без змін.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги та просили оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що Управлінням Держпраці у Чернівецькій області з 11.05.2018 р. по 14.05.2018 р., на підставі наказу від 10.05.2018 р. №228, інформації ГУ ДФС у Чернівецькій області від 27.03.2018р. №1532/9-24-13-13-05, направлення на проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування від 10.05.2018 р. №04-088, проведено інспекційне відвідування щодо додержання ФОП ОСОБА_2 законодавства про працю, в тому числі укладення трудових договорів та оформлення трудових відносин з працівниками. Результати перевірки зафіксовано в акті перевірки №ЧВ-247/18/9/АВ від 14.05.2018 року.

В ході проведеної перевірки були відібрані 11.05.2018 р. пояснення ОСОБА_2 , в яких зазначається, що в кінці листопада - початок грудня 2017 році гр. ОСОБА_4 виконувала певну роботу, за що їй було виплачено кошти. Режим роботи закладу визначено з 11:00 год. до 22:00 год.

На підставі проведеної перевірки 14.05.2018 р. відповідачем складено припис №ЧВ-247/18/9/АВ/П, де вказано на усунення виявлених перевіркою недоліків до 14.06.2018 року.

21.05.2018 р. Управлінням Держпраці у Чернівецькій області складено акт №ЧВ-247/18-/9/АВ-ВП про відмову ФОП ОСОБА_2 від підпису акта перевірки №ЧВ-247/18/9/АВ та припису №ЧВ-247/18/9/АВ/П.

30.05.2018 р., згідно протоколу №15, відбулось засідання розгляду справи за ст. 265 КЗпП України відповідно до акта перевірки №ЧВ-247/18/9/АВ від 14.05.2018 р., на якому вирішено прийняти рішення про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_2 за використання праці найманих працівників без оформлення трудових угод та порушення законодавства про працю.

30.05.2018 р. відповідачем прийнято постанову №ЧВ-247/18/9/АВ/П/1ПТ/ТД-2ФС/091 про накладення на ФОП ОСОБА_2 штрафу в розмірі 111 690 грн. за допуск до виконання роботи гр. ОСОБА_5 без належного укладення трудового договору. Штраф накладено відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Крім того, 30.05.2018 р. відповідачем прийнято постанову №ЧВ-247/18/9/АВ/П/2ПТ/ІП-2ФС/092 про накладення на ФОП ОСОБА_2 штрафу в розмірі 3723 грн. за порушення достовірного обліку виконуваної працівниками роботи, кількості відпрацьованих годин і бухгалтерського обліку витрат на оплату праці. Штраф накладено відповідно до абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

26.09.2018 р. Шевченківським районним судом м. Чернівці розглянуто адміністративну справу №727/9289/18 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за порушення вимог ч. 3 ст. 41 КУпАП та прийнято рішення про закриття провадження по справі у зв`язку і відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Матеріали справи містять договір про виконання робіт №2 від 25.11.2017 р. з прибирання гр. ОСОБА_4 технічних приміщень 62м. кв ., миття вікон 70м.кв., миття дванадцяти дверей, миття стін площею 100 м.кв. в строк з 25.11.2017 р. по 25.12.2017 р. за винагороду 2000 грн; договір №24/18 від 20.03.2018 р. оренди нежилих приміщень, укладених між ПСК «Господарське управління Чернівецької облспоживспілки» з СТ «РВК-Інвест» про оренду нежилих приміщень (кафе) за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 170,40 кв.м.; договір від 01.01.2013 р. між СТ «РВК-Інвест» та ФОП ОСОБА_2 суборенди нежилих приміщень (кафе) за адресою: АДРЕСА_2 130 кв.м.

Згідно наказу ФОП ОСОБА_2 №8 від 18.12.2017 р. встановлено графік робочого часу з 11:00 год. по 22:00 год., перерва для відпочинку з 13:00 год. по 14:00 год. та з 18:00 год. по 19:00 год., вихідні дні три дні після трьохденної зміни.

Матеріали справи містять графік змінності робочого часу ФОП ОСОБА_2 на 2017 рік та 1 квартал 2018 року; табель обліку використання робочого часу у 2017-2018 році, де вказано про 9-ти годинний робочий день працівників.

До матеріалі справи додано письмові пояснення гр. ОСОБА_4 від 22.03.2018 р., в яких зазначається про роботу у ФОП ОСОБА_2 в ресторані «Чічері» помічником кухаря з 24.11.2017 р. по 12.12.2017 р. та отримання оплати в розмірі 1000 грн., а 1250 грн. їй не було доплачено. ОСОБА_4 зазначає, що працювала неофіційно та трудових угод з ФОП ОСОБА_2 не укладала.

Також в матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_7 , бармена ресторана «Чічері», від 20.03.2018 р., в яких вказується про роботу у ФОП ОСОБА_2 з 2013 року на підставі договору та отримання заробітної плати без заборгованості. Крім того, до матеріалів справи додано письмові пояснення ОСОБА_8 , кухаря ресторану "Чечері", який повідомив про роботу згідно трудової угоди з ФОП ОСОБА_2 .

До матеріалі справи додано звітність про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів з листопада 2017 р. по березень 2018 року.

Крім того, матеріали справи містять довідки СТ «РВК-Інвест» про працівників, які працювали на підприємстві СТ «РВК-Інвест» офіціантами у 2017-2018 роках.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку про протиправність оскаржуваних постанов.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 1 ст. 259 КЗпП України встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015 р., Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року, який був чинним до 14.05.2019 (далі по тексту Порядок № 295).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, у тому числі Держпраці та її територіальних органів.

Підстави для проведення інспекційного відвідування визначені пунктом 5 Порядку №295.

Відповідно до положень пп. 3 п. 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5 - 7 цього пункту та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю, його заступник.

Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Згідно зі ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров`я.

У відповідності до приписів ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний:1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Згідно зі ст. 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Колегія суддів зазначає, що діяльність працівника в рамках трудового договору характеризується наступними правовими ознаками: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); не на свій страх і ризик, а шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Вказані ознаки трудового договору витікають, як зі статей КЗпП, так і з спеціальних законів, що регулюють трудові відносини (зокрема Закону України «Про відпустки», Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про колективні договори і угоди», Закону України «Про охорону праці»).

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцевізазначену послугу, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку; предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт, за наслідками яких замовник зобов`язується оплатити виконавцюрезультат наданих ним послуг, тобто предметом є кінцевий результат, а не процес праці; метою договору про надання послуг є отримання певного результату.

Судовим розглядом встановлено, що 25.11.2017 між позивачем (виконавець) та гр. ОСОБА_4 укладено договір №2 предметом якого є прибирання гр. ОСОБА_4 технічних приміщень 62м. кв ., миття вікон 70м.кв., миття дванадцяти дверей, миття стін площею 100 м.кв. в строк з 25.11.2017 р. по 25.12.2017 р. за винагороду 2000 грн;

Крім того, колегія суддів зазначає, що договір про надання послуг, укладений між позивачем та вказаною вище особою не був визнаний недійсними чи неукладеним у порядку встановленому законом.

Крім цього, постановою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26.09.2018 №727/9289/18 зроблено висновки про відсутність трудових взаємовідносин між позивачем та ОСОБА_4 згідно цивільно-правового договору №2 від 25.11.2017 р. та відсутність обов`язку позивача на укладення трудового договору із ОСОБА_4 .

Відповідно до частини шостої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

олегія суддів звертає увагу, що чинне законодавство України не містить жодного обов`язкового припису щодо того, у яких саме випадках сторони певного зобов`язання зобов`язані укладати саме трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт. Отже, потенційні сторони такого зобов`язання цілком вільні у своєму виборі форми втілення власних правових відносин, а тому вони на свій розсуд вправі визначати вид майбутнього договору, що може укладатися між ними.

В свою чергу, юридичні особи чи фізичні особи-підприємці не обмежені в праві залучати фізичних осіб до виконання певного виду роботи (надання послуг) на підставі цивільних договорів, і не зобов`язані законодавством укладати тільки трудові договори.

Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Таким чином, у разі надання послуг не на підставі трудового договору, а відповідно до цивільно-правового договору, трудові відносини не виникають, а тому застосування штрафних санкцій за порушення позивачем вимог трудового законодавства в цій частині є неправомірним.

Крім того, ще одна відмінність між зазначеними договорами полягає в тому, що за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлена трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що позивач виплачувала вказаній вище особі заробітну плату та забезпечував умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, а ця особа дотримувалась внутрішнього трудового розпорядку, що є обов`язковими ознаками трудового договору відповідно до вимог ч.1 ст.21 КЗпП України.

Матеріали справи не містять доказів того, що стосовно цієї особи видавався наказ або розпорядження про прийняття на роботу, та вівся облік її робочого часу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлені у цій справі обставини свідчать саме про цивільно-правові, а не трудові відносини між позивачем та вказаною вище особою.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині необґрунтованого скасування постанови №ЧВ-247/18/9/АВ/П/2ПТ/ІП-2ФС/092 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності колегія суддів зазначає наступне.

Наказом ФОП ОСОБА_2 №8 від 18.12.2017 встановлено графік робочого часу з 11:00 год. по 22:00 год., перерва для відпочинку з 13:00 год. по 14:00 год. та з 18:00 год. по 19:00 год., вихідні дні три дні після трьохденної зміни.

Крім того, згідно графіку змінності робочого часу ФОП ОСОБА_2 встановлено 9-ти годинний робочий день працівників позивача, такий графік робочого часу підтверджується поясненнями свідків: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 жовтня 2019 року.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Боровицький О. А.