Справа № 1.380.2019.001679
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.001679
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретар судового засідання Василько А.В.

за участю:

представника позивача - Кравчука П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, про визнання протиправною бездіяльності Львівської міської ради щодо прийняття рішення за заявою ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою від 05.02.2018 та зобов`язання Львівської міської ради розглянути на пленарному засіданні чергової сесії питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення позивачу у власність земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані, тим що питання про відведення земельної ділянки для ведення садівництва із земель комунальної власності у власність позивачу вирішується ще з 2014 року. Дозвіл на виготовлення проекту землеустрою надано ухвалою Львівської міської ради від 18.07.2013. Проект землеустрою було виготовлено та погоджено в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а земельній ділянці присвоєно кадастровий номер. Проте, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради чотири рази надавало формальні відмови у затвердженні проекту землеустрою. Жодного разу питання про затвердження проекту землеустрою про відведення ОСОБА_1 земельної ділянки у власність жодного разу не було винесено на пленарне засідання сесії Львівської міської ради. Відсутність рішення про затвердження проекту або відмову у затвердженні проекту в межах встановленого законом двотижневого строку свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу, а тому позивач просить прийняти рішення про задоволення позову.

Відповідач, у встановлений ухвалою суду про відкриття провадження строк, не подав відзиву на позовну заяву, у судові засідання не з`являвся.

Ухвалою від 10.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Відповідачу роз`яснено його право на подання відзиву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення, а у разі подання позивачем відповіді на відзив - право на подання заперечень проти відповіді на відзив.

Відзив на позовну заяву від Львівської міської ради не надходив.

13.09.2019 представник позивача подав заяву про зміну позовних вимог, яку прийнято судом до провадження.

Протокольною ухвалою суду від 17.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 26.09.2019.

Відповідача було належним чином повідомлено про судові засідання, однак в судові засідання представник Львівської міської ради не з`являвся, поважних причин неявки суду не повідомив.

На підставі ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши представника позивача, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

18.07.2013 на 12 сесії 6 скликання Львівської міської ради прийнято ухвалу № 2618, якою погоджено громадянину ОСОБА_1 місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га на АДРЕСА_1 у власність для ведення садівництва за рахунок земель, що не надані у власність або користування. На підставі цієї ухвали ТОВ «ГеоБудСтандарт» було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Земельній ділянці на АДРЕСА_1 присвоєно кадастровий № :04:003:0090 та зареєстровано у Державному земельному кадастрі 02.10.2014.

31.10.2014 Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради після розгляду звернення позивача від 06.10.2014 про затвердження проекту землеустрою у листі зазначило, що ухвалою Львівської міської ради від 29.04.2004 № 1246 «Про передачу громадянам у приватну власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові» ОСОБА_1 надано земельну ділянку площею 0,1000 га у власність для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 та роз`яснило, що для вирішення порушеного питання необхідно у найкоротший термін відкоригувати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки: через спеціалізовану землевпорядну організацію нанести на картографічні матеріали межі державного акта на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку.

01.12.2014 Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради у додаток до листа від 31.10.2014 № 2403-Звих-2122 просило у 10-денний термін відкоригувати акт узгодження меж та через спеціалізовану землевпорядну організацію нанести на картографічні матеріали межі державного акта на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку.

04.11.2015 Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради надало відповідь № 2403-Звих-3616 на звернення від 21.04.2015 та зазначило, що управлінням підготовлено проект ухвали «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на АДРЕСА_1 ». Однак, відповідно до листа ДІПМ «Містопроект» від 12.08.2015 № 450/12-1 у зв`язку з розробленням проекту внесення змін до детального плану території в межах АДРЕСА_2 , з метою приведення у відповідність землевпорядної документації до містобудівної, ОСОБА_1 необхідно попередньо погодити відведення земельної ділянки з ДІПМ «Містопроект».

ДП ДІПМ «Містопроект» у відповіді № 611/12-1 від 16.11.2015 не заперечило щодо відведення даної земельної ділянки на АДРЕСА_1 для ведення садівництва та повідомило про те, що згідно раніше розробленої містобудівної документації (генплан м. Львова, зонінг Личаківського району, ДПТ в межах АДРЕСА_2 ) функціональне призначення земельної ділянки за кадастровим номером :04:003:0090 не мінялося. Більша частина земельної ділянки (72 %) знаходиться в межах зони Р-4 - рекреаційна зона обмеженого використання (дачі, колективні сади). Частина ділянки потрапляє в зону ЖК-1, може використовуватися за існуючим призначенням зі статусом невідповідності.

27.06.2018 Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради звернулося до начальника управління та архітектури та урбаністики Ю. Чаплінського з проханням відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначити відповідність місця розташування даної земельної ділянки генеральному плану м. Львова та надати інформацію, про наявність розробленого плану зонування або детального плану території, в межах якої знаходиться вищевказана ділянка.

16.11.2018 Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради надало відповідь на звернення ОСОБА_1 від 05.02.2018 № 3-Г -10268/АП-С-24 та зазначило, що ЛМР ухвалою від 29.04.2004 № 1246 «Про передачу громадянам у приватну власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові» передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,1 га та надано в оренду терміном на 10 років земельну ділянку площею 0,1845 га на АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку. Добровільна відмова від права користування земельною ділянкою є підставою припинення права користування земельною ділянкою. Розглянувши звернення ОСОБА_1 від 11.01.2005 Львівська міська рада ухвалою від 28.04.2005 № 2283 «Про вилучення з користування громадянина ОСОБА_1 земельної ділянки на АДРЕСА_1 » внесла зміни до ухвали міської ради від 29.04.2004 № 1246 «Про передачу громадянам у приватну власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові», тобто земельна ділянка знаходиться у комунальній власності міста. Оскільки земельна ділянка сформована та їй присвоєно кадастровий номер, то на думку Управління природних ресурсів, ділянка може бути надана в користування виключно на правах оренди для ведення садівництва. Для цього необхідно через спеціалізовану землевпорядну організацію внести відповідні зміни в частині умов надання земельної ділянки.

Тобто всі документи з питань затвердження проекту землеустрою надходили позивачу від імені Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради. Заява ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою так і не була розглянута Львівською міською радою на пленарному засіданні сесії.

Позивач вважає, що має місце протиправна бездіяльність Львівської міської ради, тому звернувся з цим позовом до суду з метою захисту свого порушеного права.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що змістом спірних правовідносин, які склалися між сторонами, є дотримання порядку при затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, який регламентований приписами ст. 118 Земельного кодексу України.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд керувався наступними нормами права.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За змістом ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські селищні, міські ради наділені повноваженнями у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища.

Частиною 1 ст. 122 Земельного кодексу України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У пункті 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин відповідно до закону.

Земельний кодекс України у статті 12 передбачає повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин. До повноважень міських рад належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад (п. а)), передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу (п. б)); вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону (п. к)).

Виходячи з аналізу наведених положень, прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування, у цьому випадку - Львівської міської ради, при цьому рішення повинно бути прийняте на пленарному засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частинами 1-4 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а)приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б)одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений у ст. 118 Земельного кодексу України.

Позивачем, в порядку, передбаченому частинами 1, 6-7 ст. 118 Земельного кодексу України, на підставі ухвали Львівської міської ради від 18.07.2013 було отримано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблено проект землеустрою та присвоєно кадастровий номер земельній ділянці.

За змістом ч. 8 ст. 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. На розробленому проекті землеустрою міститься погодження Державного агентства земельних ресурсів України. Крім цього, розташування земельної ділянки та її призначення не суперечать раніше розробленій містобудівній документації, що підтверджується листом ДП ДІПМ «Містопроект» від 22.02.2016.

Отримавши погоджений проект землеустрою та витяг із Державного земельного кадастру, позивач звернувся до Львівської міської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою ще 06.10.2014, а з урахуванням доповнень, визначених Управлінням земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради, позивач повторно звертався із заявами про затвердження проекту землеустрою 21.04.2015 та 05.02.2018.

Відповідно до ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Таким чином, на підставі наведених вище положень частини 9 статті 118 ЗК України міська рада зобов`язана прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність у двотижневий строк із дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 640/9870/16-а зазначила, що виходячи з положень статті 122 ЗК України, прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування, у цьому випадку міськради. При цьому на підставі наведених вище положень частини 9 статті 118 ЗК України міськрада зобов`язана прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність у двотижневий строк із дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Позивачу було надано лише відповіді Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради про невідповідність документів. Відповіді від 31.10.2014, 01.12.2014, 04.11.2015 містять тільки роз`яснювальний характер та просять вчинити додаткові дії, які необхідні для затвердження проекту землеустрою. Причому, кожного разу Управління просить вчинити інші дії, які не були зазначені у попередніх листах. Відповідь Управління від 26.11.2018 є необґрунтованою відмовою позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва на АДРЕСА_1 , що суперечить нормам ч. 9 ст.118 Земельного кодексу України.

Отримавши погоджений проект землеустрою, Львівська міська рада не приймала у встановлений законодавством строк та у передбаченій законом формі рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність стосовно не розгляду у строк, встановлений ч. 9 ст.118 Земельного кодексу України, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність позивачу.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Виходячи з наведених положень, враховуючи встановлені судом обставини щодо бездіяльності відповідача, яка виразилася у не розгляді заяви ОСОБА_1 щодо затвердження розробленого проекту землеустрою, з метою ефективного захисту прав позивача, суд доходить висновку про необхідність зобов`язання Львівської міської ради розглянути на пленарному засіданні чергової сесії питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,12 га, розташованої на АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1 , оскільки саме такий спосіб захисту порушених прав позивача забезпечить повне їх поновлення та унеможливить необхідність повторного звернення до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не скористався правом на подання заяв по суті справи, а тому не довів правомірності своєї бездіяльності. Відповідачем не надано суду інформації щодо розгляду заяв позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 , для ведення садівництва.

Відповідно до ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Отже, оскаржуване рішення порушило права позивача на розгляд його заяви, оскільки не було розглянуте відповідачем у спосіб та порядок, передбачений чинним законодавством України.

З урахуванням зазначеного, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи у їх сукупності, визначивши зміст спірних правовідносин, які виникли між сторонами, норми, які їх регулюють, суд дійшов переконання, що позовні вимоги обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, суд не виявив на підставі наявних у матеріалах справи документів інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд враховує, що вперше заява про затвердження проекту землеустрою була подана позивачем ще 06.10.2014. З того часу Львівською міською радою не було прийнято жодного рішення по суті цієї заяви. Наведені обставини вказують на недобросовісність дій відповідача щодо вирішення заяв позивача. Враховуючи приписи ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України про те, що заява позивача повинна бути розглянута органом місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою, з врахуванням висновків суду у цій справі та забезпеченням реального виконання судового рішення, на підставі ч. 2 ст. 14 та ч. 1 ст. 382 КАС України суд вважає за необхідне встановити судовий контроль за виконанням цього рішення суду та зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Для подання звіту суд встановлює строк - 30 календарних днів, що обчислюється з набрання цим рішенням суду законної сили. При цьому суд попереджає відповідача, що у разі неподання звіту суд розгляне питання про накладення штрафу (у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, 382 підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою від 05.02.2018.

Зобов`язати Львівську міську раду розглянути на пленарному засіданні чергової сесії питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1 .

Встановити судовий контроль за виконанням цього рішення суду, а саме - зобов`язати Львівську міську раду подати звіт про виконання цього рішення суду. Встановити строк для подання звіту - 30 календарних днів, що обчислюється з набрання цим рішенням суду законної сили.

Стягнути з Львівської міської ради (79006, м. Львів, пл. Ринок, 1) за рахунок її бюджетних асигнувань 1536 (одна тисяча пятсот тридцять шість) грн 80 коп сплаченого судового збору на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.09.2019.

Суддя Р.М. Брильовський