Справа № 814/2960/17
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 814/2960/17
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Южноукраїнської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту рішення - 12.03.2018р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Южноукраїнської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Южноукраїнської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області, в якому просила суд:

- визнати неправомірною бездіяльність Первомайської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області (яка в 2016 році була реорганізована шляхом приєднання до Южноукраїнської ОДПІ) щодо не проведення їй індексації грошових доходів за період роботи з лютого 2008р. по листопад 2015р. в сумі 13134,62 грн.;

- зобов`язати Южноукраїнську ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області нарахувати та виплатити їй індексацію грошових доходів за період роботи з лютого 2008р. по листопад 2015р. включно в сумі 13134,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, в порушення вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п.2 «Порядку проведення індексації грошових доходів громадян» (затв. Постановою КМУ від 17.07.2003р. №1078), за період її роботи в Первомайській ОДПІ (яка в 2016 році була реорганізована шляхом приєднання до Южноукраїнської ОДПІ) з лютого 2008 по листопад 2015 року в повному обсязі не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового доходу, в зв`язку із чим позивачкою було недоотримано 13134,62 грн. Зазначена сума виникла в зв`язку з тим, що відповідачем при розрахунку індексації базовим місяцем для обчислення індексації враховувався лютий 2009 року замість лютого 2008 року, оскільки зміна заробітної плати у лютому 2009 року не може впливати на зміну базового періоду для обчислення індексації, так як в результаті такої зміни сума підвищення заробітної плати не перевищила суму нарахованої індексації.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Первомайської ОДПІ ГУ ДФС ДФС у Миколаївській області щодо непроведення індексації грошових доходів ОСОБА_1 за період роботи з лютого 2008 року по листопад 2015 року в сумі 13134,62 грн. Зобов`язано Южноукраїнську ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошових доходів за період роботи з лютого 2008 року по листопад 2015 року включно в сумі 13134,62 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник Южноукраїнської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.03.2018 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 з 22.06.1990 року по 01.12.2015 року працювала на різних посадах в Первомайській ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області.

30.11.2015 року наказом №84-о ОСОБА_1 було звільнено з посади головного державного ревізор-інспектора відділу планування та інформаційного забезпечення управління податкового аудиту у зв`язку з скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (за скороченням штату).

Разом з тим, роботодавцем, в порушення вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п.2 «Порядку проведення індексації грошових доходів громадян» (затв. Постановою КМУ від 17.07.2003р. №1078), за період її роботи в Первомайській ОДПІ (яка в 2016 році була реорганізована шляхом приєднання до Южноукраїнської ОДПІ), а саме з лютого 2008 по листопад 2015 року, в повному обсязі їй не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового доходу, в зв`язку із чим нею фактично було недоотримано 13134,62 грн.

Не погоджуюсь з такою бездіяльністю відповідача, позивачка звернулася до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірної бездіяльності відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Як слідує зі змісту положень ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

При чому, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 %. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (ст.4 Закону).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078 затверджено «Порядок проведення індексації грошових доходів населення», яким, в свою чергу, визначено правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення.

Так, згідно з п.4 цього Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці (грошове забезпечення) індексується у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін , поділений на 100%. Приклад обчислення суми індексації грошових доходів громадян наведений у Додатку №2 вищевказаного Порядку.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідачем при розрахунку індексації за період з лютого 2008р. по листопад 2015р. фактично враховувався базовий місяць - лютий 2009р.,червень 2009р., вересень 2012р., вересень 2013р., січень 2014р., тощо, спираючись на підвищення у цих місяцях суми заробітної плати позивачки.

Відповідно до приписів п.5 Порядку №1078 (в редакції до 21.06.2012р.), у разі, якщо сума збільшення грошових доходів є меншою суми індексації, нарахованої відповідно до Порядку, подальша індексація провадиться на визначений згідно даному Порядку індекс.

Отже, враховуючи вищевикладене, зміна заробітної плати у лютому 2009 року, червні 2009 року, вересні 2012 року, вересні 2013 року та січні 2014 року не може впливати на зміну базового періоду для обчислення індексації, оскільки в результаті такої зміни сума підвищення заробітної плати не перевищила суму нарахованої індексації. Таким чином, період підвищення не можна вважати базовим періодом, так як розмір індексації не зменшився.

Базовим же місяцем при обчислені індексу для проведення індексації слід вважати місяць підвищення заробітної плати за рахунок зростання її постійних складових, зокрема, тарифних ставок (окладів). Якщо сума підвищення заробітної плати за рахунок постійних складових менша від суми індексу нарахованої відповідно до Порядку, то місяць такого підвищення не вважається базовим і індексація продовжується. При порівнянні суми підвищення заробітної плати та суми індексації при визначені базового місяця береться заробітна плата в частині постійних складових в розрахунку за повний відпрацьований місяць.

Таким чином, згідно із п.5 Порядку №1078, місяць, у якому підвищено заробітну плату, вважають базовим для індексації за дотримання таких умов:

- заробітна плата зросла за рахунок її постійних складових;

- сума підвищення більша, ніж можлива індексація.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи наказу Первомайської ОДПІ від 03.03.2008р. №15-ф «Про встановлення посадових окладів працівникам інспекції», працівникам податкової інспекції, в тому числі й позивачці було підвищено посадовий оклад (встановлено з 01.02.2008р.) у розмірі 1202 грн., в зв`язку з чим, з 01.02.2008 року збільшилась надбавка за високі досягнення, яка склала 855,60 грн., та за вислугу років, яка склала 459,20 грн. Т.б. збільшення заробітної плати відбулося на загальну суму 755,32 грн.

Далі, по справі встановлено, що у лютому 2009 року відповідачем було змінено базовий місяць для нарахування індексації.

Так, згідно наказу начальника Первомайської ОДПІ від 04.02.2009р. №4-ф «Про виплату надбавки працівникам інспекції», з січня 2009 року зменшилась надбавка за високі досягнення у праці до 30%, але наказом Первомайської ОДПІ від 25.02.2009р. №6-ф «Про виплату надбавки працівникам інспекції» збільшилась надбавка до 50%, яка мала місце в таких розмірах до 01.01.2009 року. Наказами за лютий місяць було зменшено надбавку на суму 354,24 грн. і в цьому ж місяці її збільшено на таку ж суму 354,24 грн. Тобто, збільшення заробітної плати за рахунок постійних складових фактично не відбулося.

У разі, якщо надбавка була встановлена, а потім деякий час не виплачувалась і знову була встановлена працівнику у такому самому розмірі, то місяць повторного встановлення надбавки не є підставою вважати місяць базовим. Крім того, якщо надбавку керівником було встановлено на невизначений термін, то при зменшені її розміру або скасуванні згідно ст.103 КЗпП України держслужбовця зобов`язані попередити не пізніше як за 2 місяці до запровадження змін до діючих умов оплати праці.

Отже, відповідачем, в даному випадку, було штучно створено нібито підвищення розміру заробітної плати у вказаних періодах, що потягло за собою зміну базового періоду для нарахування індексації грошових доходів і, як наслідок, її заниження за період з лютого 2008 року по листопад 2015 року на загальну суму 13134,62 грн.

Таким чином, враховуючи положення Порядку нарахування індексації №1078, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що «базовим місяцем» для проведення таких розрахунків має бути лютий 2008 року.

Що ж стосується зміни базового періоду для обчислення індексації, які були застосовані відповідачем при збільшенні заробітної плати (окладів) у лютому 2009 року, червні 2009 року, вересні 2012 року, вересні 2013 року, січні 2014 року, то відповідачем знову безпідставно незаконно нараховано (не в повному обсязі) належної суми індексації, оскільки відповідачем не враховані внесені з 21.06.2012 року зміни до п.5 Порядку №1078, яким встановлено, що якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, то здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Частиною 4 статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Так, ст.233 КЗпП України передбачає, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому зарплати без обмеження будь-яким строком.

Як вже зазначалося вище, індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Отже, з урахуванням вищенаведених обставин та приймаючи до уваги вище перелічені норми діючого на той час законодавства, апеляційний суд вважає, що суд 1-ї інстанції, в даному випадку, дійшов обґрунтованого висновку про наявність факту неправомірної діяльності відповідача та відповідно, задоволення позову.

При цьому, одночасно слід зазначити, що аналогічна правова позиція з даного спірного питання вже була неодноразово викладена судами різних інстанцій, зокрема, Миколаївським окружним адміністративним судом в постанові від 09.11.2016р. по абсолютно аналогічній справі №814/1634/16 (яка не тільки набрала законної сили, а і не була навіть у будь-який спосіб оскаржена Южноукраїнською ОДПІ).

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційних скаргах доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195,308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Южноукраїнської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 27.09.2019р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

Т.М. Танасогло