Справа № 200/6945/19-а
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 р. Справа№200/6945/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А., при секретарі Мангуш З.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Васьковського С.П.,

представника відповідача - Міської комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Виконавчого комітету Краматорської міської ради - Філоник В.В.,

представників відповідача - Донецької обласної державної адміністрації Волкової К.В., Пожидаєвої О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Міської комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Виконавчого комітету Краматорської міської ради, Донецької обласної державної адміністрації про визнання протиправними та скасування рішення Міської комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Виконавчого комітету Краматорської міської ради № 2 від 26.03.2019 року, розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації № 431/5-19 від 22.04.2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Міської комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Виконавчого комітету Краматорської міської ради, Донецької обласної державної адміністрації про визнання протиправними та скасування рішення Міської комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Виконавчого комітету Краматорської міської ради № 2 від 26.03.2019 року, розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації № 431/5-19 від 22.04.2019 року та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що підставою для звернення позивача до суду було протиправне, на його думку, рішення Міської комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Виконавчого комітету Краматорської міської ради № 2 від 26.03.2019 року, розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації № 431/5-19 від 22.04.2019 року про відмову ОСОБА_1 у направленні на альтернативну (невійськову) службу. Так, 08.04.2017 року після ретельного вивчення Біблії, позивач прийняв рішення стати членом Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні та прийняв водне хрещення. Після свого хрещення і до цього часу позивач щомісяця бере участь у проповідуванні доброї новини про Царство Бога разом з місцевою релігійною громадою Свідків Єгови. Відповідно до особистих релігійних переконань позивача, його навчене по Біблії сумління не дозволяє йому користуватися зброєю та виконувати військовий обов`язок. З огляду на це, позивач бажав скористатися своїм правом на заміну строкової військової служби альтернативною. З метою визначення для себе терміну для звернення з відповідною заявою, позивач очікував опублікування Указу Президента України про строки чергових призовів на строкову військову службу у 2019 році. Відповідний Указ Президента України був опублікований 02 лютого 2019 року, і після цього 25 лютого 2019 року, позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою, в якій пояснив свої релігійні переконання та просив направити його для проходження альтернативної (невійськової) служби. Натомість, відповідачами прийнято оскаржувані рішення, якими відмовлено позивачу в направленні на альтернативну (невійськову) службу. Оскаржувані рішення ґрунтувались на ч. 3 ст. 11 Закону України «Про альтеративну (невійськову) службу з огляду на те, що відповідно до Указу Президента України від 30.01.2019 року № 22/2019 призов громадян на строкову військову службу буде розпочато з 01.04.2019 року, тобто заява подана пізніше зазначених строків. Позивач вважає, що ані Конституцією України, ані Конвенцією не визначено такої самостійної підстави для обмеження права на свободу релігії, як порушення певних формальних процедур. Таким чином, враховуючи найвищу силу положень Конституції України, положення ч. 3 статті 11 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу», якими несвоєчасне подання заяви про направлення на альтернативну службу визначено однією з підстав для відмови громадянину в направленні на альтернативну службу, можуть застосовуватися лише у разі існування передбачених Конституцією України підстав для обмеження права на свободу релігії, тобто, якщо таке несвоєчасне подання ставить під загрозу громадський порядок, здоров`я і моральність населення або права і свободи інших людей. Подання позивачем заяви про направлення на проходження альтернативної (невійськової) з пропуском встановленого законом терміну (2 місяці до початку призову), жодним чином не загрожувало ані громадському порядку, ані здоров`ю і моральності населення, ані правам і свободам інших людей. Крім того, позивач вважає, що доки термін не був визначений Указом Президента України, його не можливо ані порушити, ані дотриматись, водночас Указ Президента опубліковано лише 02 лютого 2019 року. Разом з тим, лише 01 лютого 2019 року позивача було взято на військовий облік. З огляду на наведене, ОСОБА_1 просив визнати протиправними та скасувати спірні рішення Міської комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Виконавчого комітету Краматорської міської ради № 2 від 26.03.2019 року та розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації № 431/5-19 від 22.04.2019 року, а також зобов`язати Донецьку обласну державну адміністрацію прийняти рішення про направлення позивача на проходження альтернативної (невійськової) служби.

Представником виконавчого комітету Краматорської міської ради було надано відзив на адміністративний позов. В обґрунтування незгоди зазначено, що Комісією були розглянуті надані документи, заслухано пояснення ОСОБА_1 щодо несвоєчасного подання заяви про направлення на альтернативну службу. Причину пропуску строку звернення із заявою до Комісії позивач не зазначив. Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , Комісія вирішила відмовити останньому у направленні на альтернативну (невійськову) службу у зв`язку з порушенням вимог ч.3 ст. 11 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» на підставі несвоєчасного подання заяви про направлення на альтернативну службу або звільнення від призову на військові збори. Представник відповідача зауважує, що позивач був обізнаний у питанні щодо заміни військової служби на альтернативну (невійськову) службу, та мав намір звернутись із заявою до Комісії щодо направлення його на альтернативну (невійськову) службу, у зв`язку з чим очікував опублікування Указу Президента України від 30.01.2019 року № 22/2019 «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2019 році» щодо строків чергових призовів на строкову військову службу у 2019 році. Позивач не вважав за необхідне заздалегідь потурбуватись про підготування документів, які необхідно надати до Комісії та здійснити всі необхідні підготовчі дії для отримання документів, перелічених у Положенні. Навіть після опублікування Указу Президента України Удовік В.Д. звернувся до Комісії лише через 23 дні після опублікування Указу. ОСОБА_1 заява про направлення на альтернативну службу подана несвоєчасно, без зазначення причини пропуску строку подання. Строк подання заяви громадянами на альтернативну службу повинен дотримуватися встановленого часового обмеження, а саме за два календарних місяці до квітня 2019 року, тобто у січні 2019 року.

Отже, на підставі вищевикладеного, представник відповідача виконавчого комітету Краматорської міської ради вважає позовні вимоги позивача щодо визнання протиправними та скасування рішення Міської комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Виконавчого комітету Краматорської міської ради № 2 від 26 березня 2019 року та розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації (керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації) № 431/5-19 від 22 квітня 2019 року не обґрунтованими, безпідставними, недоведеними та такими, які не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Представником Донецької обласної державної адміністрації до суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник заперечує проти задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Так, розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації (керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації) № 431/5-19 від 22 квітня 2019 року було відмовлено громадянину ОСОБА_1 в направленні на альтернативну (невійськову) службу у зв`язку з порушенням вимог ч. 3 ст. 11 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» на підставі несвоєчасного подання заяви про направлення на альтернативну службу або звільнення від призову на військові збори. З огляду на пропущення позивачем встановленого строку для подання документів, представник відповідача вважає спірне рішення таким, що відповідає приписам чинного законодавства.

Крім того, у підготовчому засіданні представником відповідача Донецької обласної державної адміністрації зазначено, що 16.08.2019 року керівником обласної Донецької обласної військово-цивільної адміністрації (головою Донецької обласної державної адміністрації) прийнято розпорядження про направлення на альтернативну (невійськову) службу громадянина ОСОБА_1 на підставі його повторної заяви. Тому, на переконання представника відповідача, на теперішній час оскаржувані рішення відповідачів вичерпали свою дію, а отже, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04.06.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Міської комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Виконавчого комітету Краматорської міської ради, Донецької обласної державної адміністрації про визнання протиправними та скасування рішення Міської комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Виконавчого комітету Краматорської міської ради № 2 від 26.03.2019 року, розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації № 431/5-19 від 22.04.2019 року та зобов`язання вчинити певні дії та відкрито провадження по справі № 200/6945/19-а. Призначено підготовче засідання по адміністративній справі № 200/6945/19-а за правилами загального позовного провадження на 10 годину 30 хвилин 03.07.2019 року.

Ухвалою суду від 03.07.2019 року клопотання представника позивача про витребування доказів, - задоволено. Витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 копії особової справи ОСОБА_1 , засвідченні відповідно до вимог чинного законодавства. Оголошено перерву у підготовчому засіданні по адміністративній справі до 10-30 год. 07.08.2019 року. Продовжено строк підготовчого провадження, - на тридцять днів з ініціативи суду.

Ухвалою суду від 07.08.2019 року повторно витребувано у Краматорського міського військового комісаріату копії особової справи ОСОБА_1 , засвідченні відповідно до вимог чинного законодавства. Оголошено перерву у підготовчому засіданні по адміністративній справі до 14-00 год. 21.08.2019 року. Ухвалою суду від 21.08.2019 року закрито підготовче провадження по адміністративній справі та призначено судовий розгляд по суті на 15 годину 00 хвилин 17.09.2019 року.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі, а представники відповідачів заперечували проти їх задоволення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане відображено у копіях паспорта позивача серії НОМЕР_1 (а.с.12-14).

За інформацією довідки Релігійної організації «Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні» № 296 від 7 лютого 2019 року позивач з 08 квітня 2017 року є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні. Як Свідок Єгови ОСОБА_1 бере участь у проповідуванні доброї новини (а.с.20).

З 01 лютого 2019 року ОСОБА_1 взятий на облік в Краматорському МВК Донецької області, що підтверджується відповідною відміткою у посвідченні про приписку до призовної дільниці № 46/11 (а.с.19).

25 лютого 2019 року позивач звернувся до Міської комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Виконавчого комітету Краматорської міської ради із письмовою заявою, в якій пояснив свої релігійні переконання та просив направити його для проходження альтернативної (невійськової) служби (а.с.18, 51-54).

26 березня 2019 року Міською комісією у справах альтернативної (невійськової) служби Виконавчого комітету Краматорської міської ради розглянуто заяву позивача, що зафіксовано відповідним протоколом її засідання № 2 від 26 березня 2019 року та прийнято оскаржуване рішення про відмову йому в направленні на альтернативну (невійськову) служби № 2 від 26 березня 2019 року. Це рішення було прийнято у зв 'язку з порушенням позивачем вимог ч. 3 ст. 11 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу», а саме несвоєчасного подання заяви про направлення на альтернативну службу (а.с.16-17, 22).

На підставі вказаного протоколу та рішення Міської комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Виконавчого комітету Краматорської міської ради головою Донецької обласної державної адміністрації (керівником Донецької обласної військово-цивільної адміністрації) було прийнято розпорядження № 431/5-19 від 22 квітня 2019 року «Про відмову в направленні на альтернативну (невійськову) службу громадянину ОСОБА_1 » (а.с.21).

В свою чергу, 08 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із повторною заявою до Міської комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Виконавчого комітету Краматорської міської ради, в якій пояснив свої релігійні переконання та просив направити його для проходження альтернативної (невійськової) служби (а.с.75-81).

02 серпня 2019 року комісією у справах альтернативної (невійськової) служби Виконавчого комітету Краматорської міської ради розглянуто заяву позивача та прийнято рішення про направлення на альтернативну (невійськову) службу ОСОБА_1 (а.с.74).

16 серпня 2019 року керівником обласної військово-цивільної адміністрації (в.о.голови Донецької обласної державної адміністрації) прийнято розпорядження № 878/5-19 «Про направлення на альтернативну (невійськову) службу громадянина ОСОБА_1 » на підставі його повторної заяви (а.с.73).

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Вимогами ст. 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

При цьому ч. 4 ст. 35 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Отже, встановлений ст. 65 Конституції України обов`язок громадянина захищати свою державу кореспондується зі встановленим ст. 35 Конституції України обов`язком держави замінювати виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою громадянину, який має несумісні з військовою службою релігійні переконання.

Чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, також установлено, що право держави зобов`язувати своїх громадян проходити військову службу не є абсолютним. Воно обмежується правом громадянина на відмову від несення військової служби з міркувань совісті і релігії. Це право закріплено у ст. 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому право на відмову від несення військової служби на підставі релігійних переконань має абсолютний характер. Тому держава не може накладати обмеження на свободу совісті та релігії, посилаючись на обов`язковість військової служби.

Так, п. 1 ст. 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу думки, совісті і релігії; це право включає свободу сповідувати свою релігію або переконання; передбачено, що кожен має право на свободу думки, совісті і релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України та ч. 1 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» Конвенція є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що Свідки Єгови належать до відомої християнської конфесії, що з моменту свого виникнення активно діють у багатьох країнах світу, в тому числі в усіх європейських країнах-членах Ради Європи, є релігійною групою, що дотримується принципів пацифізму, та їхнє віровчення не дозволяє її членам проходити військову службу, носити військову форму або брати в руки зброю. З іншого боку, Свідки Єгови погоджуються здійснювати альтернативну цивільну службу за умови, що вона не пов`язана з військовими організаціями («Свідки Єгови м. Москви та інші проти Росії», від 10.06.2010, заява № 302/02, п.п. 150, 155).

У свою чергу, розглядаючи справу Свідка Єгови, засудженого у кримінальному порядку за відмову від проходження військової служби через релігійні переконання, ЄСПЛ у п. 110 рішення у справі «Баятян проти Вірменії» від 07.07.2011 року (заява № 23459/03) зауважив, що несприйняття військової служби - коли мотивом такого несприйняття є серйозний і нездоланний конфлікт між обов`язком служити в армії та переконаннями конкретної особи або її глибокими і невдаваними релігійними чи іншими поглядами - є переконанням або поглядом настільки незаперечним, серйозним, послідовним та значущим, що на нього поширюються гарантії ст. 9 Конвенції.

Отже, ЄСПЛ установлено, що право Свідків Єгови, до яких належить позивач, на відмову від проходження військової служби за релігійними переконаннями гарантовано п. 1 ст. 9 Конвенції. Незабезпечення таким особам можливості реалізувати їх право на альтернативну (невійськову) службу є втручанням у їх свободу сповідувати свою релігію.

Підстави і порядок направлення на альтернативну (невійськову) службу визначені Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації» від 23.04.1991 року № 987-XII (далі - Закон № 987-XII) та Положенням про порядок проходження альтернативної (невійськової) служби, затвердженим постановою КМУ від 10.11.1999 року № 2066 (далі - Положення № 2066).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1975-XII ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

Статтею 2 Закону № 1975-XII передбачено, що право на альтернативну службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно із законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

Релігійна організація «Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні» відповідно до постанови КМУ від 10.11.1999 року № 2066 належить до переліку релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 1975-XII на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу та особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань і стосовно яких прийнято відповідні рішення.

На підставі ст. 57 Конституції України кожному гарантується право знати свої права та обов`язки. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права та обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення в порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права та обов`язки громадян, не доведені до відома населення в порядку, встановленому законом, є нечинними.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно з ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, що має юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, дія вважається вчиненою несвоєчасно, якщо вона вчинена після встановленого строку для її вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1975-XII і п. 4 Положення № 2066 для вирішення питання про направлення на альтернативну службу громадяни, зазначені у ст. 2 цього Закону, після взяття на військовий облік, але не пізніше ніж за два календарні місяці до початку встановленого законодавством періоду проведення призову на строкову військову службу, особисто подають до відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації за місцем проживання мотивовану письмову заяву. Початок проведення призову громадян на строкову військову службу встановлюється на підставі Указу Президента України.

Згідно з ч. 6 ст. 15 Закону № 2232-XII строки проведення призову (призовів) громадян України на строкову військову службу визначаються Указом Президента України. Такий указ публікується в засобах масової інформації не пізніш як за місяць до закінчення року, що передує року призову (призовів) громадян України на строкову військову службу, крім указу про призов (призови) громадян України на строкову військову службу в особливий період, який публікується не пізніш як за місяць до початку проведення призову (призовів) громадян України на строкову військову службу.

Враховуючи викладене, строки проведення чергових призовів на строкову військову службу визначаються виключно Указом Президента України. Отже, громадяни України, які мають право звертатися з мотивованою письмовою заявою щодо вирішення питання про направлення на альтернативну (невійськову) службу, можуть визначити кінцевий термін подання такої заяви (в контексті строку, встановленого ч. 1 ст. 9 Закону України від 12.12.1991 № 1975-XII та п. 4 Положення № 2066), спираючись лише на відповідний Указ Президента України.

Президент України 30 січня 2019 року видав Указ № 22/2019 «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2019 році», відповідно до ст. 2 якого визначено на 2019 рік такі строки проведення чергових призовів громадян України на строкову військову службу: 1) квітень - червень; 2) жовтень - грудень. Згідно зі ст. 3 цього указу призвано на строкову військову службу придатних за станом здоров`я до військової служби громадян України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 20 років, і старших осіб, які не досягли 27-річного віку та не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу: 1) у квітні - червні 2019 року; 2) у жовтні - грудні 2019 року.

Відповідно до ст. 7 Указу Президента України від 30.01.2019 року № 22/2019 він набрав чинності з дня його опублікування, тобто 02 лютого 2019 року (газета «Урядовий кур`єр» від 02.02.2019, № 22), крім п. 1 ст. 3, яким визначено дату початку періоду проведення чергового призову на строкову військову службу, що набрав чинності з 01 березня 2019 року.

Отже, Указом Президента України від 30.01.2019 року № 22/2019 законодавчо встановлено початок періоду проведення чергового призову на строкову військову службу з 01 квітня 2019 року, проте цей указ опублікований і набрав чинності менше, ніж за 2 місяці до зазначеної дати - 02 лютого 2019 року.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України від 12.12.1991 № 1975-XII та п. 14 Положення № 2066 однією з підстав для відмови громадянину в направленні на альтернативну службу є несвоєчасне подання заяви про направлення на альтернативну службу.

Враховуючи дату опублікування Указу Президента України від 30.01.2019 року № 22/2019 суд зазначає, що станом на 31.01.2019 року позивач не знав та не міг знати про те, що це є останній день строку на подання заяви про направлення на альтернативну (невійськову) службу.

Суд зазначає, що в даному випадку наявна колізія у строкові подання заяви про проходження альтернативної (невійськової) служби, передбаченим ч. 1 ст. 9 Закону № 1975-XII і п. 4 Положення № 2066, та датою набрання чинності Указу Президента України від 30.01.2019 року № 22/2019 - 02 лютого 2019 року, менш ніж за два місяці до призову на строкову військову службу. Тобто, у позивача об`єктивно була відсутня можливість чітко визначити часові межі, під час яких він мав право подати заяву про проходження ним альтернативної (невійськової) служби.

З огляду на це суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , маючи право на проходження альтернативної (невійськової) служби та очікуючи відомостей про початок призову на строкову військову службу, щоб подати відповідну письмову заяву, пропустив строк на її подання, визначений ч. 1 ст. 9 Закону № 1975-XII і п. 4 Положення № 2066 (за 2 місяці до початку призову), з причин, які не залежали від його волі.

Згідно з ч. 2 ст. 35 Конституції України та ч. 4 ст. 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» від 23.04.1991 № 987-XII визначено, що здійснення права на свободу світогляду і віросповідання, в тому числі права на альтернативну (невійськову) службу, може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадської безпеки та порядку, життя, здоров`я і моральності населення або захисту прав та свобод інших людей відповідно до міжнародних зобов`язань України. Цей перелік є вичерпним. При цьому в ньому відсутня така підстава, як порушення особою, чиї релігійні переконання не дозволяють їй проходити строкову військову службу, строку подання відповідної заяви чи інших процедур.

Аналогічні положення містить п. 2 ст. 9 Конвенції, згідно з якою свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав та свобод інших осіб.

Надаючи тлумачення цим положенням, ЄСПЛ у п.п. 137, 138 рішення у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» від 14.06.2007 (заява №77703/01) зазначив таке: «Лише переконливі і нездоланні причини можуть виправдати запровадження таких обмежень. Будь-які такі обмеження мають відповідати «нагальній суспільній потребі» та бути «пропорційними легітимній меті, яку вони переслідують»...Причини, наведені органами державної влади на виправдання вказаного втручання, [повинні бути] «належними та достатніми».

Відповідачами жодним чином не обґрунтовується, що пропуск позивачем строку на подання заяви про направлення на альтернативну (невійськову) службу посягає на громадську безпеку і порядок, життя, здоров`я та моральність населення, як на права і свободи інших людей.

З огляду на це, обмеження, накладене відповідачами на право позивача сповідувати свою релігію, є необґрунтованим, а тому суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Міської комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Виконавчого комітету Краматорської міської ради № 2 від 26.03.2019 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у направленні на альтернативну (невійськову) службу.

Крім того, суд погоджується що розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації № 431/5-19 від 22.04.2019 року «Про відмову в направленні на альтернативну (невійськову) службу громадянину ОСОБА_1 » є також протиправним та підлягає скасуванню з огляду на те, що останнє ґрунтується на рішенні Міської комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Виконавчого комітету Краматорської міської ради № 2 від 26.03.2019 року.

Водночас, щодо вимоги позивача про зобов`язання Донецької обласної державної адміністрації прийняти рішення про направлення ОСОБА_1 на альтернативну (невійськову) службу, суд вважає, що вказана вимога не підлягає задоволенню, з огляду на те, що в матеріалах справи містяться докази того, що відповідачами вже прийнято таке рішення (рішення № 2 від 02 .08.2019 року, розпорядження № 878/5-19 від 16.08.2019 року).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Міської комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Виконавчого комітету Краматорської міської ради, Донецької обласної державної адміністрації про визнання протиправними та скасування рішення Міської комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Виконавчого комітету Краматорської міської ради № 2 від 26.03.2019 року, розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації №431/5-19 від 22.04.2019 року та зобов`язання вчинити певні дії.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Так, при поданні даного адміністративного позову ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 2 305, 20 грн (768, 4*3) (а.с.3).

Статтею 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з Донецької обласної державної адміністрації та з Виконавчого комітету Краматорської міської ради суму судового збору у розмірі 768,40 грн з кожного на користь ОСОБА_1 .

Суд роз`яснює, що оскільки відповідачем по справі є Міська комісія у справах альтернативної (невійськової) служби Виконавчого комітету Краматорської міської ради, яка в свою чергу не є юридичною особою, а є структурним підрозділом Виконавчого комітету Краматорської міської ради, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір саме з останнього.

Згідно з ч. 3 ст. 243 КАС України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 139, 244-250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) до Міської комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Виконавчого комітету Краматорської міської ради (84313, Донецька область, м. Краматорськ, пл. Миру, б.2), Донецької обласної державної адміністрації (, 84306, Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, будинок 6) про визнання протиправними та скасування рішення Міської комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Виконавчого комітету Краматорської міської ради №2 від 26.03.2019 року, розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації №431/5-19 від 22.04.2019 року, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міської комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Виконавчого комітету Краматорської міської ради №2 від 26.03.2019 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у направленні на альтернативну (невійськову) службу.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації №431/5-19 від 22.04.2019 року «Про відмову в направленні на альтернативну (невійськову) службу громадянину ОСОБА_1 ».

В решті заявлених вимог,- відмовити.

Стягнути з Донецької обласної державної адміністрації (за рахунок бюджетних асигнувань) суму судового збору у розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) на користь ОСОБА_1 .

Стягнути з Виконавчого комітету Краматорської міської ради (за рахунок бюджетних асигнувань) суму судового збору у розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) на користь ОСОБА_1

Повний текст рішення складено 27 вересня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб