Справа № 480/1331/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 р. Справа № 480/1331/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 року, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми по справі № 480/1331/19

за позовом ОСОБА_1

до Конотопського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області

про визнання відмови незаконною, стягнення коштів та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Конотопського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області (далі по тексту - відповідач, Конотопське відділення ФССУ у Сумській області), в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Конотопського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області у призначенні, наданні, одержанні виплат на загальнообов`язкове державне страхування стосовно підгузків, на додаткове харчування, заміни крісла;

- стягнути з Конотопського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області кошти в рахунок доплати за придбання підгузків за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. в сумі 27010 грн, витрат на додаткове харчування за період з 28.06.2018р. по 31.08.2018р., 150 грн на придбання антибіотиків;

- зобов`язати Конотопське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області замінити крісло-каталку на крісло колісне ДККС-1-02-40 до 100 кг ваги.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є інвалідом І групи в результаті трудового каліцтва, має 100% втрату працездатності, пересувається в інвалідному візку. Перебуває на обліку в Конотопському відділенні ВДФСС України в Сумській області, отримує страхові виплати та соціальні послуги. Відповідач, всупереч приписам Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", яким передбачено, що Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації інваліда (у разі її складення), не виконує в повному обсязі зазначених обов`язків стосовно позивача.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 року по справі №480/1331/19 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Конотопського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, які полягали у незабезпеченні ОСОБА_1 підгузками в період з 01.06.2018р. по 31.12.2018р. в розрахунку 1 штука на 5 годин.

В частині вимог про визнання протиправною відмови відповідача у призначенні, наданні, одержанні виплат на загальнообов`язкове державне страхування стосовно підгузків, на додаткове харчування, заміни крісла-каталки GK863LABj46 на крісло-каталку базове, стягнення коштів в рахунок доплати за придбання підгузків за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 в сумі 27010 грн., витрат на додаткове харчування за період з 28.06.2018 по 31.08.2018, 150 грн. на придбання антибіотиків, зобов`язання замінити крісло-каталку на крісло колісне ДККС-1-02-40 до 100 кг ваги

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області (вул. Троїцька, 5, м. Суми, Сумська область, 40022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 300 грн.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 року по справі №480/1331/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Вважає, що суд першої інстанції, погодившись із протиправністю дій відповідача щодо незабезпечення ОСОБА_1 підгузками в період з 01.06.2018 по 31.12.2018 в розрахунку 1 штука на 5 годин та задовольнивши позовні вимоги в зазначеній частині, разом з тим, безпідставно відмовив позивачу у стягненні коштів в рахунок доплати на придбання додаткових підгузків за власний рахунок. Зазначає, що дійсно придбавав по 2 підгузки за добу за ціною 18,50 грн (шт) на ринку, проте надати квитанції про їх придбання не має можливості, оскільки на ринку такі квитанції не видавались.

Крім того, щодо інших позовних вимог, в задоволенні яких йому відмовлено, позивач стверджує, що всупереч висновків суду першої інстанції, він неодноразово звертався до відповідача з вимогами про відшкодування понесених ним витрат на медичну та соціальну допомогу, проте відповідачем було безпідставно відмовлено позивачу на його звернення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Конотопському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області як потерпілий від нещасного випадку на виробництві з 20.07.1989. Позивачу встановлена стійка втрата працездатності 100% та 1 група інвалідності безстроково.

Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда (ІПР) від 16.03.2016 потерпілому з 07.07.2017 визначена потреба у підгузках в кількості 5 штук на добу (т. 2 а.с. 2-7). Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда від 14.03.2018 потерпілому встановлено супутнє захворювання - поліурія, визначено потребу у підгузках - 5 штук на добу (т. 2 а.с. 18).

Згідно протоколу ЛКК від 30.12.2016 (термін дії з 01.01.2017 по 30.06.2017) ОСОБА_1 визначена потреба у підгузках в кількості 90 штук на місяць (т. 1 а.с. 80), тобто з розрахунку 1 штука на 8 годин. Видатковими накладними підтверджується придбання для позивача вказаної у протоколі ЛКК кількості підгузків у період з січня по червень 2017 року (т.1, а.с. 81- 86).

Відповідно до протоколу ЛКК від 21.06.2017р. в період з липня по грудень 2017 року потерпілому визначена потреба у підгузках 90 штук на місяць (т. 1 а.с. 88). За заявою позивача (т. 1 а.с. 87) потерпілому придбано 22.06.2017 підгузки в кількості 90 штук на липень 2017 року (т. 1 а.с. 89).

17.07.2017 до протоколу рішення ЛКК від 21.06.2017р. внесено зміни та визначено потребу у підгузках в кількості 150 штук на місяць (т. 1 а.с. 91), тобто 1 штука на 5 годин. Видатковими накладними підтверджується придбання підгузків у вказаній в довідці ЛКК кількості у серпні -грудні 2017 року (1 штука на 5 годин) (т. 1 а.с.92-96).

Протоколом рішення ЛКК від 29.12.2017 визначено на січень-червень 2018 року потребу позивача у підгузках в кількості 3 штуки на добу (одна штука на 8 годин) (т. 1 а.с. 98). 05.01.2018 до протоколу рішення внесено зміни та визначена потреба у 5 підгузках на добу (1 штука на 5 годин) (т. 1 а.с. 100).

11.01.2018 до протоколу рішення ЛКК від 29.12.2017 внесено зміни - додано діагноз поліурія (т. 1 а.с. 102). За січень-травень 2018 року забезпечено ОСОБА_1 підгузками з розрахунку 1 штука на 5 годин (т. 1 а.с. 103-108).

06.06.2018 висновком ЛКК визначено потребу потерпілому в підгузках в розрахунку 1 шт. на 5 годин, у висновку діагноз "поліурія" відсутній (т. 1, а.с. 112).

Відповідач у червні 2018 року звертався до голови ЛКК та головного лікаря КЗ "Конотопська міська лікарня" з повідомленнями про невідповідність визначеної кількості підгузків та діагнозом, за яким визначається потреба у підгузках. На запит йому було повідомлено, що ОСОБА_1 за станом здоров`я потребує підгузків з розрахунку 1 штука на 5 годин (т. 1, а.с. 113-119).

Протягом червня-грудня 2018 року ОСОБА_1 був забезпечений підгузками з розрахунку 1 штука на 8 годин (т. 1, а.с. 120-126).

30.10.2018 позивач звернувся до відповідача зі скаргою, в якій просив видати йому недоотримані підгузки за період з червня 2018 року або відшкодувати їх вартість (т. 1, а.с. 27).

07.11.2018 Конотопським відділенням УЦВД ФСС України у Сумській області надано відповідь, у якій вказано, що у зв`язку з відсутністю у висновку ЛКК діагнозу "Поліурія" та непідтвердженням вказаного діагнозу лікувальним закладом, підстави для видачі підгузків у кількості 5 штук на добу відсутні (т. 1 а.с. 28).

Судом першої інстанції також встановлено, що 04.02.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив відшкодувати витрати на додаткове харчування за період перебування його у санаторно-курортному закладі (т.1, а.с. 32-33).

Листом від 18.02.2019 відповідач повідомив про відсутність таких підстав, оскільки такі витрати були відшкодовані (т. 1, а.с 34-35, 232-233).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач 22.12.2018 звернувся до відповідача із заявою про відшкодування вартості лікарських засобів за період перебування у санаторії - з 28.06.2018 по 12.08.2018 (т.1, а.с.29).

Листом від 04.01.2019 № 14.5-03/13 відповідач відмовив у задоволенні заяви, з посиланням на те, що за червень 2018 року позивач був у повному обсязі забезпечений лікарськими засобами та виробами медичного призначення через аптеку ТОВ «Фарм-Союз». Вказав, що відповідачем до санаторію «Орізонт», де проходив лікування позивач, була направлена копія переліку необхідних позивачу лікарських засобів, визначених висновком ЛКК. 19.06.2019 була отримана відповідь санаторію, в якій повідомлено про перелік лікарських засобів, якими буде забезпечений позивач в період з 01.07.2018 по 11.08.2018. Вартість лікарських засобів та виробів медичного призначення, якими не буде забезпечуватись позивач у цей період, у сумі 1917,76 грн. була профінансована Конотопським відділенням УВД ФССУ в Сумській області за 5 днів до відбуття позивача до санаторію. Отже, за період з 28.06.2018 по 12.08.2018 позивач був забезпечений лікарськими засобами та виробами медичного призначення в повному обсязі (т.1, а.с.31).

Крім того 27.08.2018 позивачу була передана крісло колісне-каталка модель GK863LABj46, підприємство-виробник - ТзОВ "Ортотехно", про що свідчать наявні в матеріалах справи копії акту приймання-передачі, видаткової накладної та паспорту (т.1, а.с.24).

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з питання заміни технічного засобу на ті, що вказані у висновку ЛКК від 19.06.2018р. №980 - крісло-каталку базове та багатофункціональне крісло-коляску (Реклайнер), оскільки видане позивачу крісло-каталка призначене для осіб з іншими, ніж у позивача, захворюваннями та для пересування з допомогою супроводжуючої особи, на ньому відсутні тормози для самостійного пересування.

Листом від 18.02.2019 № 14.5-03/184 Конотопським відділенням УВД ФССУ у Сумській області відмовлено у заміні крісла-каталки з GK863LABj46 на крісло-каталку базове, оскільки 27.08.2018 ОСОБА_1 згідно з індивідуальною програмою реабілітації від 05.01.2012 зі змінами від 30.05.2018 та відповідно до характеристик, зазначених у заявах позивача від 14.08.2018, були видані крісло-каталка GK863LABj46, а також крісло багатофункціональне колісне базове «Реклайнер» ККД-04. При цьому, модель крісла-каталки GK863LABj46 (код 122103) була зазначена самим позивачем у заяві від 14.08.2018, та відповідає вимогам до крісла-каталки базового, визначених наказами Міністерства соціальної політики України від 11.04.2017 № 602 та від 29.01.2016 № 59, зокрема, можливість керування за допомогою супроводжуючої особи (т.1, а.с.34-35).

Слід відмітити, що правомірність видачі крісла багатофункціонального колісного базового «Реклайнер» позивач не оскаржує.

Вважаючи протиправною відмову відповідача у призначенні, наданні, одержанні виплат на загальнообов`язкове державне страхування стосовно підгузків, на додаткове харчування, на придбання антибіотиків, щодо заміни крісла, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Конотопського відділення УВД ФССУ у Сумській області, які полягали у незабезпеченні ОСОБА_1 підгузками в період з 01.06.2018 по 31.12.2018 з розрахунку 1 штука на 5 годин, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно в період з 01.06.2018 по 31.12.2018 забезпечував позивача підгузками в обсязі, меншому від потреби.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною відмови відповідача у призначенні, наданні, одержанні виплат на загальнообов`язкове державне страхування стосовно підгузків, на додаткове харчування, заміни крісла-каталки GK863LABj46 на крісло-каталку базове, стягнення коштів в рахунок доплати за придбання підгузків за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 в сумі 27010 грн., витрат на додаткове харчування за період з 28.06.2018 по 31.08.2018, 150 грн. на придбання антибіотиків, зобов`язання замінити крісло-каталку на крісло колісне ДККС-1-02-40 до 100 кг ваги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення відповідачем вимог чинного законодавства про соціальний захист потерпілих внаслідок нещасних випадків на виробництві.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23 вересня 1999 року за №1105-XIV (далі за текстом - Закон №1105-XIV) визначено правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту, зокрема, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 36 Розділу V Закону №1105-XIV страхові виплати складаються з страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Частиною 3 статті 42 Закону №1105-XIV передбачено, що Фонд соціального страхування України фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації інваліда (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров`я застрахованого.

Згідно ч. 5, 7 ст. 47 Закону №1105-XIV страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 44 №1105-XIV Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Таким чином, вищевказаним нормами чинного законодавства регламентовано фінансування виплат та забезпечення медичної та соціальної допомоги у випадку втрати працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Механізм безоплатного забезпечення слуховими апаратами, зубопротезуванням (за винятком протезування з дорогоцінних металів), очним протезуванням, окулярами, контактними лінзами, постільною та натільною білизною, постільними речами, гігієнічними виробами, перуками потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання визначено Положенням про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання слуховими апаратами, зубопротезуванням, очним протезуванням, окулярами, контактними лінзами, постільною та натільною білизною, постільними речами, гігієнічними виробами, перуками, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 30.11.2010 року № 35 (далі по тексту - Положення №35)

Відповідно до п. 1.3 розділу І Положення №35 облік потерпілих, які мають право на безоплатне забезпечення виробами та послугами, ведуть робочі органи виконавчої дирекції Фонду за місцем реєстрації їх особових справ. Для взяття на облік потерпілий (законний представник потерпілого) подає до робочих органів виконавчої дирекції Фонду:

-заяву про необхідність забезпечення відповідним виробом, послугами копію паспорта або свідоцтва про народження (для осіб віком до 16 років);

-висновок медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК);

-висновок лікарсько-консультативної комісії (далі - ЛКК);

-індивідуальну програму реабілітації, затверджену МСЕК (у разі наявності).

За змістом п. 2.2 розділу II вищевказаного Положення, у разі самостійного придбання виробів та послуг фінансування здійснюється робочими органами виконавчої дирекції Фонду шляхом відшкодування витрат потерпілим, законним представникам потерпілих на підставі рахунків та інших документів, що підтверджують їх витрати, за умови перебування потерпілого на обліку для забезпечення виробами та послугами. Якщо вироби та послуги придбано у суб`єкта господарювання, з яким укладено договір, відшкодування здійснюється у розмірі, що не перевищує ціну, зазначену в специфікації до укладеного договору. Якщо вироби та послуги було придбано у суб`єкта господарювання, з яким не укладено договір, відшкодування здійснюється у розмірі, не вищому за ціну суб`єктів господарювання, з якими укладено договори. Рішення про відшкодування витрат потерпілим, законним представникам потерпілих приймається робочим органом виконавчої дирекції Фонду протягом не більше ніж десяти робочих днів з дня отримання документів, що підтверджують їх витрати.

Відповідно до п. п. 3.1, 3.7 розділу ІІІ Положення №35, підставою для забезпечення потерпілих виробами та послугами є висновок МСЕК про таку потребу потерпілого. За висновком МСЕК (на підставі висновку ЛКК) інваліди І та II груп внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання забезпечуються: гігієнічними виробами - підгузками та /або пелюшками за вибором потерпілого чи законного представника потерпілого у розрахунку одна штука на вісім годин (у разі поліурії за висновком ЛКК - одна штука на п`ять годин).

Отже, наведеними вище нормами встановлено, що підставою для забезпечення потерпілих виробами та послугами є висновок МСЕК про таку потребу потерпілого. Для взяття на облік по забезпеченню підгузками необхідно подати певний перелік документів. Відшкодування витрат у разі самостійного придбання здійснюється на підставі рахунків та інших документів, що підтверджують їх витрати.

При цьому Положенням № 35 передбачено забезпечення підгузками в кількості 1 штука на 5 годин лише у разі наявності встановленого за висновком ЛКК діагнозу «поліурія».

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача як потерпілий від нещасного випадку на виробництві з 20.07.1989. Йому встановлена стійка втрата працездатності 100% та 1 група інвалідності безстроково.

Матеріалами справи підтверджено, що 30.12.2016 ОСОБА_1 подав заяву до ВД ФССНВ у м. Конотоп, в якій просив забезпечувати його медикаментами згідно з довідкою ЛКК Конотопської міської лікарні від 30.12.2016 (т.1, а.с.79).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії протоколу рішення ЛКК № 2773 від 30.12.2016, з терміном дії з 01.01.2017 по 30.06.2017, позивач повинен бути забезпечений підгузками в кількості 90 штук на місяць (3 штуки на добу, 1 штука на 8 годин) (т.1, а.с.80).

Згідно з наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних від 16.01.2017, 06.02.2017, 02.03.2017, 05.04.2017, 12.05.2017, 02.06.2017, ОСОБА_1 забезпечувався підгузками в кількості 3 упаковки на місяць (90 штук на місяць) (т.1, а.с.81-86).

21.06.2017 позивачем подано до ВД ФССНВ у м. Конотоп заяву, в якій просив забезпечувати його лікарськими засобами згідно з довідкою ЛКК Конотопської міської лікарні № 929 від 21.06.2017 (т.1, а.с.87).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії протоколу ЛКК № 929 від 21.06.2017, ОСОБА_1 повинен забезпечуватися підгузками в кількості 90 штук на місяць (т.1, а.с.88).

Згідно з видатковою накладною від 22.06.2017, позивач забезпечений підгузками в кількості 3 упаковки (90 штук на місяць).

Колегія суддів зауважує, що в індивідуальній програмі реабілітації інваліда, в редакції, чинній в період з 18.03.2016 по 06.07.2017 (т.2, а.с.2-7), діагноз «поліурія» відсутній.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що в протоколах ЛКК, які надавались позивачем до ВД ФСС НВП, також не був зазначений діагноз «поліурія» та було визначено потребу позивача у підгузках в кількості 90 штук на місяць (3 штуки на добу), у відповідача в період з 01.01.2017 по 06.07.2017 були відсутні підстави для забезпечення ОСОБА_1 підгузками в кількості 5 штук на добу.

Таким чином, в період з 01.01.2017 по 06.07.2017 ОСОБА_1 був забезпечений підгузками в обсязі, визначеному протоколами ЛКК, з дотриманням Положення № 35.

Згідно з наданою до матеріалів справи копією індивідуальної програми реабілітації інваліда (ІПР) 07 липня 2017 року позивачу була визначена потреба у підгузках в кількості 5 штук на добу (т. 2 а.с. 2-7).

18.07.2017 позивачем була подана заява до ВВД ФССНВ у м. Конотоп, в якій позивач просив забезпечувати його підгузками згідно з довідкою ЛКК № 1016/1 від 17.07.2017 (т.1, а.с.90).

Відповідно до протоколу рішення ЛКК № 1016/1 від 17.07.2017, П`ятниця М .О. повинен забезпечуватися підгузками в кількості 150 штук на місяць (5 штук на добу) (т.1, а.с.91).

Згідно з видатковими накладними від 04.08.2017, 04.09.2017, 04.10.2017, 06.11.2017, 05.12.2017, ОСОБА_1 щомісячно видавались підгузки в кількості 5 упаковок (150 штук на місяць) (т.1, а.с.92-96).

Разом з тим, докази отримання позивачем підгузків у липні 2017 року відповідачем не надано.

Навіть з урахуванням того, що у червні 2017 року позивач двічі отримував підгузки (02.06.2017 та 22.06.2017) по 3 упаковки (всього 180 штук), за липень 2017 року ОСОБА_1 не був забезпечений підгузками в повному обсязі.

Враховуючи викладене, передчасним є висновок суду першої інстанції про те, що в період липня 2017 року позивач був забезпечений підгузками у кількості, вказаній у висновку ЛКК, тому його права на забезпечення підгузками з розрахунку 1 шт. на 8 годин (5 штук на добу) не були порушені.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дій відповідача щодо незабезпечення його підгузками в період липня 2017 року підлягають задоволенню.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 29.12.2017 ОСОБА_1 звернувся до Відділення управління виконавчої дирекції ФССУ у Сумській області із заявою, в якій просив забезпечити позивачем лікарськими засобами, виробами медичного призначення та гігієнічними виробами згідно з довідкою ЛКК 1791 від 29.12.2017 Конотопської міської лікарні (т.1, а.с.97).

Згідно з доданим до заяви протоколом рішення ЛКК від 29.12.2017, ОСОБА_1 повинен забезпечуватися підгузками в кількості 90 штук на місяць (3 штуки на добу).

10.01.2018 та 11.01.2018 позивачем до відповідача були подані додатки (зміни) до протоколу ЛКК № 1791 від 29.12.2017, згідно з якими позивачу визначено потребу в підгузках - 150 штук на місяць (5 штук на добу, 1 штука на 5 годин) (т.1, а.с.100, 102).

Відповідно до видаткових накладних від 17.01.2018, 07.02.2018, 12.03.2018, 16.04.2018, 15.05.2018 (т.1, а.с.103-108), позивачу видавались в середньому 5 упаковок підгузків на місяць (150 штук).

Таким чином, в період з 01.01.2018 по 31.05.2018 позивач був забезпечений підгузками в кількості, визначеній протоколами ЛКК, та у відповідності до встановленого діагнозу «поліурія».

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до заяви позивача від 08.06.2018 та висновку ЛКК від 06.06.2018 № 880, ОСОБА_1 повинен був забезпечуватися підгузками в кількості 1 штука на 5 годин (5 штук на добу, 150 штук на місяць).

Однак, згідно з наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних від 14.06.2018, 10.08.2018, 06.09.2018, 16.10.2018, 09.11.2018, 11.12.2018 позивач забезпечувався в червні, серпні, вересні, жовтні, листопаді та грудні 2018 року підгузками в кількості 3 упаковки (90 штук на місяць, 1 штука на 8 годин) або менше, а в липні 2018 року - не забезпечувався взагалі.

При цьому, в індивідуальній програмі реабілітації від 14.03.2018 йому був встановлений діагноз "поліурія" та визначена потреба в підгузках в кількості 5 штук на добу. Аналогічна потреба вказана і у висновку ЛКК від 06.06.2018, який був дійсним в період з червня по грудень 2018 року.

Таким чином, з урахуванням вимог п. п. 3.1, 3.7 розділу ІІІ Положення №35, відповідач безпідставно в період з 01.06.2018 по 31.12.2018 забезпечував позивача підгузками в обсязі, меншому від потреби, що і зумовило задоволення позову в цій частині.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування відповідачем вартості підгузків через придбання за власні кошти додатково по два підгузки на добу за період з 01.06.2018 по 31.12.2018, колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до п. 2.2 Порядку №35, необхідною умовою для відшкодування витрат потерпілого у зв`язку із самостійним придбанням засобів гігієни є звернення до відділення фонду та надання відділенню документів, які підтверджують понесені витрати.

З матеріалів справи вбачається, що 30.10.2018 позивач звертався до відповідача зі скаргою, в якій просив видати йому недоотримані підгузки за період з червня 2018 року або відшкодувати їх вартість (т. 1 а.с. 27). Доказів щодо понесення витрат на придбання підгузків не надав.

Не надано таких доказів і до суду першої та апеляційної інстанції.

Посилання позивача в апеляційній скарзі про те, що він дійсно придбавав по 2 підгузки на кожну добу за ціною 18,50 грн (шт) на ринку, не підтверджені, квитанції про їх придбання відсутні.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 не звертався до фонду із документами на підтвердження придбання підгузків додатково по 2 штуки на добу, тому рішення про відшкодування витрат потерпілому або відмову у такому відшкодуванні не приймалось.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Враховуючи ненадання позивачем до відділення фонду необхідних документів для відшкодування додаткових витрат на підгузки у червні-грудні 2018 року по 2 штуки на добу, та ненадання документів, які підтверджують понесені витрати до суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення вартості підгузків в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на додаткове харчування та на придбання антибіотиків, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 04.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив відшкодувати витрати на додаткове харчування та на придбання ліків за період перебування його у санаторно-курортному закладі (т.1, а.с. 32-33).

Листом від 18.09.2019 відповідач повідомив про відсутність таких підстав, оскільки такі витрати були відшкодовані (т. 1 а.с 232-233).

Колегією суддів встановлено, що в період з 28.06.2018 по 11.08.2018 позивач перебував на санаторно-курортному лікуванні в санаторії "Орізонт" та в цей період додаткового харчування у санаторному закладі не отримував ( т.1, а.с.156).

У зв`язку з цим, на підставі ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" Контопопським відділенням УВД ФСС України в Сумській області винесено постанову від 19.09.2018 №1802/341/341/488 про відшкодування ОСОБА_1 витрат на додаткове харчування в сумі 1412,35 грн. (т. 1 а.с. 157).

Перелік та кількість продуктів, вказаних у додатку до постанови - розрахунку витрат на додаткове харчування за 3 дні червня, липень та серпень 2018 року (т.1, а.с. 157-158) відповідає потребі позивача у додатковому харчуванні, визначеної висновком ЛКК від 19.06.2018 №976 (т.1, а.с. 149)

Вказані кошти 20.09.2018 перераховані позивачу, про що свідчить список електронних згрупованих поштових переказів за вересень 2018 року (т. 1 а.с. 160).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що за період перебування в санаторно-курортному закладі відповідач відшкодував позивачу витрати на додаткове харчування в повному обсязі.

Відповідно до Положення про організацію лікування, медичної реабілітації та забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 09.06.2010 №18 (далі по тексту - Положення № 18), фінансуванню підлягають витрати у разі надання потерпілим медичної допомоги у стаціонарах закладів охорони здоров`я (у тому числі спеціалізованих), реабілітаційних послуг у закладах охорони здоров`я (у тому числі спеціалізованих), санаторно-курортних, реабілітаційних закладах (відділеннях) та надання медичної допомоги в амбулаторних умовах під час тимчасової непрацездатності до встановлення МСЕК ступеня втрати професійної працездатності у відсотках або одужання (пункт 2 Положення).

Згідно з п. 4 Положення № 18 у разі самостійної оплати лікування, медичної реабілітації їх вартість компенсується виконавчою дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду потерпілим чи законним представникам потерпілих, роботодавцям за умови перебування потерпілого на обліку на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків, оригіналів розрахункових документів, що підтверджують їх витрати.

Відповідно до п. 7 Положення № 18 у разі самостійного придбання лікарських засобів, виробів медичного призначення їх вартість компенсується виконавчою дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду потерпілим чи законним представникам потерпілих, роботодавцям за цінами у розмірі не більше вартості лікарських засобів, виробів медичного призначення в аптечних закладах (постачальників, виробників), з якими укладено договори, за умови перебування потерпілого на обліку та на підставі оригіналів розрахункових документів, що підтверджують їх витрати.

В обґрунтування вимог про стягнення з відповідача коштів на придбання антибіотиків в період перебування в санаторії, позивач зазначає, що придбавав ліки за власні кошти на суму 150 грн.

На підтвердження вказаного надав копію консультативного висновку лікаря-уролога та касового чеку (т. 1 а.с. 36,38).

Разом з цим, наданий позивачем фіскальний чек №0008 від 30.07.2018 підтверджує придбання антибіотика без зазначення назви на суму 150 грн.

З наданої позивачем копії консультації уролога не вбачається, що йому були призначені будь-які лікарські препарати, окрім фурациліна, який не є антибіотиком.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів, який саме медичний препарат був придбаний, чи був він придбаний за призначенням лікаря. Також в матеріалах справи відсутні докази, що позивач звертався до відповідача із таким чеком та заявою про відшкодування понесених витрат на лікування.

Виходячи з викладених обставин та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на додаткове харчування та на придбання антибіотиків.

Щодо зобов`язання Конотопського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області замінити крісло-каталку на крісло колісне ДККС-1-02-40 до 100 кг ваги, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, індивідуальною програмою реабілітації інваліда від 14.03.2018 та проведеною 30.05.2018 корекцією визначено потребу ОСОБА_1 у кріслі-каталці та багатофункціональному кріслі колісному (т. 2 а.с. 14-19).

Згідно висновку ЛКК від 19.06.2018 №980 потерпілому визначена потреба у кріслі-каталці базовому, багатофункціональному кріслі колісному (реклайнер) та підйомнику мобільному ПГР-150РМ (т.1, а.с. 22).

14.08.2018 ОСОБА_1 подано до Конотопського відділення УВД ФССУ у Сумській області заяви про забезпечення його кріслом-каталкою GK863LABJ46 та багатофункціональним кріслом колісним "реклайнер" (т. 1 а.с. 142,143).

27.08.2018 складено акт приймання-передачі крісла колісного - каталки модель GK863LABJ46 (т.1, а.с. 24).

04.02.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій, зокрема, просив замінити видане йому крісло-каталку GK863LABJ46 у зв`язку з тим, що воно призначене для пересування за допомогою супроводжуючої особи, що йому не підходить. Зазначив, що потребує крісло-каталку базове 122103 (т.1, а.с. 32-33).

На вказану заяву була надана відповідь, що потреба у кріслі-каталці визначена у індивідуальній програмі реабілітації разом з багатофункціональним кріслом колісним, підйомником та протипролежневим матрацем. Вказано, що враховуючи сумісність технічних засобів реабілітації, їх функцій та технічних характеристик при виборі позивача двох крісел колісних - крісла-каталки призначаються разом з багатофункціональними кріслами колісними. Зазначено, що позивач 14.08.2018 звертався до відповідача із заявою про видачу крісла-каталки конкретної моделі - GK863LABJ46, а також крісла колісного багатофункціонального базового «Реклайнер» ККД-04. До заяв був доданий висновок з визначеною потребою в технічних засобах реабілатації, а саме крісло-каталка базове та багатофункціональне крісло колісне базове «Реклайнер». Код згідно ISO 999 на технічні засоби реабілітації 122103, що включає крісла колісні (коляски) з ручним керуванням, які приводяться в рух супроводжуючою особою. Заяви були прийняті та зареєстровані за номерами 37 та 39.

19.08.2017 та 27.08.2018 позивачу були передані в користування обидва технічні засоби пересування. Повідомлено, що видане позивачу крісло-каталка GK863LABJ46 (зразок вибраний особисто позивачем) містить усі необхідні функції та обов`язкове оснащення. Отже, відповідно до визначених потреб позивач забезпечений кріслом-каталкою з керуванням за допомогою супроводжуючої особи та багатофункціональним колісним базовим кріслом «Реклайнер» з керуванням за допомогою супроводжуючої особи та самостійним керуванням за допомогою ручних привідних ободів, установлених на колесах.

Позивач вважає таку відмову протиправною та просить зобов`язати відповідача замінити крісло-каталку GK863LABJ46 на крісло колісне ДККС-1-02-40.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пунктів 1,2 розділу ІІ Порядку призначення технічних засобів реабілітації відповідно до функціональних можливостей особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, постраждалого внаслідок антитерористичної операції, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 11.04.2017 №602 (далі по тексту - Порядок № 602) призначення крісел колісних проводиться лікарем або реабілітологом за результатами оцінювання функціональних можливостей користувача шляхом анкетування за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. При оцінюванні функціональних можливостей користувачів для призначення крісел колісних враховується первинне та вторинне забезпечення згідно з додатком 2 до цього Порядку. У разі наявності в користувача одного крісла колісного або вибору ним двох крісел колісних призначення проводиться за результатами аналізу сумісності функцій і технічних характеристик таких засобів згідно з додатком 3 до цього Порядку.

Відповідно до п.п. 1 п. 4 розділу ІІ Порядку крісло-каталка - засіб для переміщення користувача за допомогою супроводжуючої особи. Характеризується обмеженими можливостями у позиціонуванні користувача (відсутність можливості регулювання системи опори тіла), обладнаний ручками та може бути обладнаний гальмівною системою для її використання супроводжуючою особою. За наявності у користувача одного крісла колісного або при виборі ним двох крісел колісних крісла-каталки призначаються разом із багатофункціональними кріслами колісними чи кріслами колісними з електроприводом базовими. Обов`язковою його функцією є керування за допомогою супроводжуючої особи.

Крісло-каталка GK863LABJ46, яким позивач забезпечений, відноситься до класу крісел-каталок. Саме таким кріслом згідно ІПР від 14.03.2018 та висновку ЛКК має бути забезпечений позивач з урахуванням сумісності з іншими засобами реабілітації - матрацом пртипролежневим, підйомником пересувним та багатофункціональним кріслом колісним, які видані позивачу, що підтверджується таблицею сумісності крісел колісних при їх призначенні - додатком 3 до Порядку №602 (т.1, а.с. 141).

Натомість крісло колісне ДККС-1-02-40 є кріслом колісним з дворучним керуванням важільним приводом на передні колеса та відноситься до категорії крісло колісне базове, потреба у якому в індивідуальній програмі реабілітації інваліда, чинній на час забезпечення позивача кріслом колісним, не зазначена.

Враховуючи, що крісло-каталка GK863LABJ46 як технічний засіб реабілітації відповідає технічним характеристикам крісла-каталки базовому, призначеному позивачу за висновком закладу охорони здоров`я, беручи до уваги, що крісло-каталка GK863LABJ46 видане за заявою позивача відповідно до вказаних ним характеристик, а також те, що позивачу видано, крім крісла-каталки GK863LABJ46Ю крісло багатофункціональне колісне «Реклайнер», яке може рухатися без допомоги супроводжуючої особи, чим забезпечено потребу позивача у технічних засобах, визначену індивідуальною програмою реабілітації інваліда, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволенні вимог про визнання протиправною відмови відповідача у заміні крісла, зобов`язання замінити крісло-каталку на крісло колісне ДККС-1-02-40 до 100 кг ваги.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як зазначалось вище, позивач не був належним чином забезпечений підгузками в період липня 2017 року, у зв`язку з колегія суддів дійшла висновку про те, що з метою належного захисту прав позивача, слід вийти за межі позовних вимог, визнавши протиправною бездіяльність відповідача щодо забезпечення ОСОБА_1 підгузками з розрахунку 5 штук на добу у липні 2017 року та зобов`язати відповідача забезпечити позивача підгузками за липень 2017 року з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

Відповідно до ст. 317 КАС України неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у відповідній частині.

На підставі викладеного, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 року по справі №480/1331/19 підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною відмови Конотопського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області у призначенні, наданні, одержанні виплат на загальнообов`язкове державне страхування стосовно підгузків за період липня 2017 року, з прийняттям у цій частині постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Водночас, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні іншої частини позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи у цій частині і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду в цій частині не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 по справі № 480/1331/19 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною відмови Конотопського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області у призначенні, наданні, одержанні виплат на загальнообов`язкове державне страхування стосовно підгузків за період липня 2017 року.

Прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Конотопського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області (41615, Сумська область, м. Конотоп, вул. Генерала Тхора, 2) щодо забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) підгузками з розрахунку 5 штук на добу у липні 2017 року.

Зобов`язати Конотопське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області (41615, Сумська область, м. Конотоп, вул. Генерала Тхора, 2) забезпечити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) підгузками за липень 2017 року з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 року по справі №480/1331/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій І.С. Чалий