Справа № 815/2402/17
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 вересня 2019 року

Київ

справа №815/2402/17

адміністративне провадження №К/9901/33934/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

розглянувши у попередньому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №815/2402/17

за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування доручень

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року, ухвалену колегією у складі: головуючого судді Свиди Л.І., суддів - Бутенко А.В., Єфіменко К.С., та

на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року, постановлену колегією у складі: головуючого судді Домусчі С.Д., суддів - Коваля М.П., Кравця О.О.

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства юстиції України (надалі - відповідач 1), Головного територіального управління юстиції в Одеській області (надалі - відповідач 2 або ГТУЮ в Одеській області) про скасування доручень Головного територіального управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України в особі начальника управління Станіщука Миколи Васильовича від 10 квітня 2017 року №14 та від 04 травня 2017 року №16 на проведення в період з 05 травня 2017 року по 11 травня 2017 року та в період з 06 червня 2017 року по 08 червня 2017 року перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 під час виконання ним повноважень розпорядника майна у справі № 916/2573/16 про банкрутство ДП «ДГ «Богунівська Еліта» ІСГ Причорномор`я НААН України», скасування доручення Міністерства юстиції України в особі директора департаменту з питань судової роботи та банкрутства ОСОБА_2 , викладеного в листі за його підписом № 196/3850-0-33-17/94 від 17 лютого 2017 року «Щодо перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 під час виконання ним повноважень розпорядника майна у справі № 916/2573/16 про банкрутство ДП «ДГ «Богунівська Еліта» ІСГ Причорномор`я НААН України».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що доручення відповідачів на проведення перевірки діяльності позивача є неправомірними, оскільки він на даний час не є арбітражним керуючим у справі № 916/2573/16, тобто не є суб`єктом, який може бути перевірений відповідачами. Позивач також посилався на порушення відповідачами порядку призначення перевірки, визначеного положенням Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки, на думку позивача, перевірка призначена без достатніх на те підстав та повторно за одним і тим же зверненням, позивачу не надані для ознайомлення оспорювані доручення територіального органу юстиції на проведення перевірки.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року, залишеної без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, із висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що арбітражний керуючий може бути об`єктом контролю державним органом з питань банкрутства за наявності підстав для такого контролю, незалежно від того чи виконує він функції арбітражного керуючого у конкретній справі, якщо він не припинив у встановленому законодавством порядку свою діяльність як арбітражного керуючого.

Також суд не застосував до спірних правовідносин норми Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», як на тому наполягав позивач, зазначивши, що питання контролю за діяльністю арбітражних керуючих регламентуються положеннями спеціального законодавства: Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Порядком контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 червня 2013 року № 1284/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 липня 2015 року за № 1113/23645 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції.

30 жовтня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , де він просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року, прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування касаційної скарги зазначено, що, суди першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи безпідставно не погодилися із твердженнями позивача, що з моменту припинення його повноважень розпорядника майна у справі № 916/2573/16 про банкрутство Державного підприємства «Дослідне господарство «Богунівська Еліта» він не є арбітражним керуючим відносно суб`єкта господарювання в розумінні статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому, на його переконання, він не може бути об`єктом контролю за скаргою цього суб`єкта господарювання.

По-друге, у касаційній скарзі вказано, що арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) з моменту винесення ухвали (постанови) про призначення прирівнюється до службової особи підприємства - боржника, а тому, на думку скаржника, при проведенні перевірок чи здійсненні контролю посадові особи Міністерства юстиції України мають діяти також і на підставі Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Судами попередніх інстанцій не враховано правову позицію Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 17 грудня 2013 року у справі № 826/5294/13-а, що на переконання скаржника є безумовною підставою для скасування вказаних рішень та винесення нового рішення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017року № 2147-VІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - Закон № 2147-VІІІ).

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції вищевказаного Закону, обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпунктів 1, 7 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України матеріали справи №815/2402/17 передано до Верховного Суду.

05 березня 2018 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Шарапа В.М., судді Бевзенко В.М., Данилевич Н.А.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року № 532/0/78-19 у зв`язку із зміною спеціалізації та введенням до іншої палати судді - доповідача Шарапи В.М. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 № 14), що унеможливлює його участь у розгляді касаційних скарг, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

24 вересня 2019 року ухвалою Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. прийнято до провадження справу за даною касаційною скаргою, підготовчі дії по справі закінчено та призначено справу в попереднє судове засідання.

Позиція інших учасників справи.

12 грудня 2019 року представником Міністерства юстиції України до Вищого адміністративного суду України подано заперечення, де відповідач просив касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року - без змін, посилаючись на хибність доводів автора касації.

Установлені судом попередніх інстанцій обставини справи.

В. о. директора Інституту сільського господарства «Причорномор`я» НААН України» звернувся до Міністерства юстиції України із зверненням щодо недопущення незаконного виведення активів з державної власності зацікавленими особами через банкрутство державного підприємства, в якому зазначив, в тому числі, про прийняття участі арбітражним керуючим ОСОБА_1, якого призначено розпорядником майна ДП «Дослідне господарство «Богунівська Еліта» Інституту сільського господарства Причорномор`я Національної академії аграрних наук України», у здійсненні банкрутства більш як 100 підприємств, які не відновили платоспроможність та просив вжити відповідних заходів реагування з метою недопущення доведення до банкрутства державного підприємства (том 1 аркуші справи 147-149).

Враховуючи зазначені обставини, Міністерством юстиції України направлене до Головного територіального управління юстиції в Одеській області доручення, оформлене листом № 196/3850-0-33-17/94 від 17 лютого 2017 року про проведення перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 під час виконання ним повноважень розпорядника майна у справі № 916/2573/16 про банкрутство ДП «ДГ «Богунівська Еліта» ІСГ Причорномор`я НААН України» (том 1аркуш справи 146).

На підставі доручення Міністерства юстиції України та звернення директора Інституту сільського господарства «Причорномор`я» НААН України» начальником Головного територіального управління юстиції в Одеській області оформлено доручення комісії у складі заступника начальника відділу з питань банкрутства та провідного спеціаліста цього відділу на проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 10 квітня 2017 року № 14 (том 1 аркуші справи 150-151).

Ревалентні джерела.

Правова основа діяльності арбітражних керуючих врегульована Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (надалі - Закон № 2343-ХІІ)

У розумінні статті 1 вищевказаного Закону арбітражним керуючим є фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Так, відповідно до частини 1 та частини 3 статті 97 Закону № 2343-ХІІ арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) може бути громадянин України, який має повну вищу юридичну або економічну освіту, стаж роботи за фахом не менше трьох років або одного року на керівних посадах після отримання повної вищої освіти, пройшов навчання та стажування протягом шести місяців у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства, володіє державною мовою та склав кваліфікаційний іспит. Арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) має посвідчення та печатку, опис і порядок використання яких встановлює державний орган з питань банкрутства.

Відповідно до статті 103 Закону № 2343-ХІІ державний орган з питань банкрутства, за рекомендацією кваліфікаційної комісії, видає свідоцтво, яке не обмежено строком дії, про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та вносить запис до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.

У частині 3 статті 98 Закону №2343-XII визначено, що під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

За змістом частини 1 статті 106 Закону №2343-XII контроль за діяльністю арбітражних керуючих здійснюється у формі планових перевірок за певний період часу не частіше одного разу на два роки. Повторна перевірка з питань, що вже були предметом перевірки, не допускається. Попередні періоди, що раніше перевірялися, не можуть бути предметом наступних перевірок, крім перевірок за зверненнями фізичної чи юридичної особи.

Згідно частини 2 статті 106 Закону № 2343-XII позапланові виїзні та невиїзні перевірки здійснюються за зверненнями громадян чи юридичних осіб, якщо з таких звернень вбачається необхідність проведення додаткового контролю з боку державного органу з питань банкрутства. Для проведення невиїзної перевірки державний орган з питань банкрутства надсилає арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору) письмовий запит у межах предмета звернення. У зазначений в запиті строк арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) надсилає державному органу з питань банкрутства вмотивовану відповідь та копії відповідних документів.

Арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори) несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому цим Законом (частина 2 статті 107 Закону № 2343-XII).

Державний орган з питань банкрутства за поданням Дисциплінарної комісії накладає на арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарні стягнення (частина 3 статті 107 Закону № 2343-XII).

Процедура здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих регламентована Порядком контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2013 № 1284/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.07.2013 за № 1113/23645 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (надалі - Порядок).

Згідно пункту 2.15 вказаного Порядку повідомлення про проведення позапланової перевірки разом з копією документа (заяви, скарги), який став підставою для її проведення, вручається особисто арбітражному керуючому або за його дорученням представнику, що посвідчується його особистим підписом, а у разі неможливості такого вручення у строки, визначені у пункті 2.7 цього розділу, надсилається арбітражному керуючому рекомендованим листом за рахунок коштів органу контролю на поштову адресу місцезнаходження контори (офіса) арбітражного керуючого. У разі надсилання повідомлення про проведення перевірки рекомендованим листом додатково таке повідомлення може бути надіслане факсимільним зв`язком та електронною поштою за реквізитами, які подаються арбітражним керуючим у документах обов`язкової звітності.

Відповідно до підпункту 2.15.2 цього ж Порядку арбітражний керуючий вважається повідомленим про проведення перевірки належним чином за умови, якщо повідомлення про проведення перевірки надіслано (вручено) йому органом контролю у строки та спосіб, визначені цим Порядком. Докази надсилання повідомлення арбітражного керуючого про проведення перевірки є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Пунктом 4.7 Порядку передбачено, що при відмові арбітражного керуючого в проведенні перевірки складається акт про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки у двох примірниках та перевірка закінчується в момент встановлення факту відмови.

Акт про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки є підставою для внесення до Дисциплінарної комісії подання щодо застосування до арбітражного керуючого дисциплінарних стягнень. Орган контролю протягом трьох робочих днів з дати підписання акта про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки вносить пропозицію до структурного підрозділу Мін`юсту щодо внесення до Дисциплінарної комісії подання про накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення. До цієї пропозиції орган контролю додає акт про відмову з усіма документами, що є його невід`ємною частиною (підпункт 4.7.4 Порядку).

Оцінка Верховного Суду висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно частини 3 статті 211 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що кореспондує нормі частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017).

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень на момент їх ухвалення визначалися статтею 159 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017), відповідно до якої судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Спеціальним законом, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів є Закон № 2343-XII.

Судами попередніх інстанцій встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є арбітражним керуючим та належить до числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

За нормами частини 1 статті 4 вказаного Закону арбітражні керуючі є суб`єктами незалежної професійної діяльності.

Арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) з моменту винесення ухвали (постанови) про призначення його арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства - боржника.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що арбітражні керуючі є відповідальними за свою діяльність, яка підлягає контролю державним органом з питань банкрутства.

Частиною 2 статті 107 Закону № 2343-XII встановлено, що арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори) несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому цим Законом.

На виконання норм Закону № 2343-XII розроблено Порядок контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2013 № 1284/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.07.2013 за № 1113/23645, дія якого поширюється на всіх фізичних осіб, які отримали в установленому порядку свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів).

Пунктом 1.3 цього Порядку визначено, що контроль за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) здійснюють Мін`юст як державний орган з питань банкрутства та за його дорученням головні територіальні управління юстиції Мін`юсту в АРК, в областях, містах Києві та Севастополі як територіальні органи з питань банкрутства. Мін`юст та його територіальні органи з питань банкрутства є органами контролю.

За преамбулою Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V цей закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

З аналізу сфери застосування Закону № 877-V Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанції, що норми цього Закону та мораторій на проведення перевірок, встановлений Законом України «про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03.11.2016 року № 1728-VIII, на спірні правовідносини не поширюються, внаслідок чого касаційний суд відхиляє доводи скаржника, які ґрунтуються на зазначеному законі.

Посилання скаржника на правову позицію Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 17 грудня 2013 року у справі № 826/5294/13-а також відхиляються Верховним Судом, оскільки у цій справі не формувалася правова позиція щодо поширення на заходи контролю (перевірки) арбітражних керуючих норм Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», як на тому помилково наполягає позивач.

У даній справі предметом оскарження був наказ Мін`юсту від 15 січня 2013 року №113/5 про затвердження Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), який внаслідок недотримання процедури прийняття регуляторних актів був скасований в судовому порядку.

В обсязі встановлених в цій справі обставин і правового регулювання спірних відносин колегія суддів також погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що контроль за діяльністю арбітражних керуючих, у вигляді, зокрема, проведення позапланових перевірок, законодавством пов`язаний лише з надходженням звернень громадян чи юридичних осіб, якщо з таких звернень вбачається необхідність проведення додаткового контролю з боку державного органу з питань банкрутства. У цьому випадку законодавець не пов`язує обов`язкову наявність факту призначення особи, яка здійснює діяльність арбітражного керуючого, арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) особи, яка звернулась із заявою до державного органу з питань банкрутства.

Таким чином, касаційний суд відхиляє, як такі, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального права, доводи автора касаційної скарги про те, що оскільки фізична особа вже не є призначеною судом в якості розпорядника майна, то вона не є арбітражним керуючим і не підлягає державному контролю як арбітражний керуючий.

Особливості статусу арбітражних керуючих та порядок контролю за їх діяльністю визначаються Законом № 2343-XII.

Особа втрачає статус арбітражного керуючого у випадках передбачених законом, зокрема статтею 112 даного Закону.

Звільнення арбітражного керуючого від виконання повноважень розпорядника майна на конкретно визначеному підприємстві не звільняє його від відповідальності за порушення чи завдану шкоду, якщо такі були допущені останнім у період виконання повноважень розпорядника майна на цьому підприємстві.

За такого правового регулювання Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанції про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи та аргументи ОСОБА_1 зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій і свідчать про незгоду заявника із правовою оцінкою судів щодо обставин справи, які суди встановили у процесі її розгляду. Водночас, за приписами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Вирішуючи спір, суди правильно застосували норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а перевіряючи рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, судом апеляційної інстанцій під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги.

Беручи до уваги вищевикладене, покладені в обґрунтування касаційної скарги аргументи щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права не знайшло своє підтвердження.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 3 статті 343 КАС України суд касаційної інстанції в попередньому розгляді справи залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскаржених судових рішень відсутні.

Зважаючи на приписи частини 3 статті 343 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат.

З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк

В.М. Соколов

Судді Верховного Суду