Справа № 560/1535/19
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/1535/19 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

30 вересня 2019 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в травні 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не виплати згідно з частиною 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен календарний рік служби;

- зобов`язати Луцький прикордонний загін Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен календарний рік служби.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю. Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач допустив протиправною бездіяльність щодо не виплати згідно з частиною 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен календарний рік служби.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначив про те, що станом на момент звільнення позивач не мав права на отримання грошової допомоги, на підставі частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки вислуга років позивача у календарному обчисленні становить менше, ніж це визначено приписами вказаного Закону.

Апелянт стверджує, що правовими нормами передбачено право на таку виплату при звільненні лише особам, календарні роки вислуги яких складають не менше 10 років, натомість, календарна вислуга років позивача станом на 21 червня 2018 року складає лише 8 років 10 місяців 21 день.

В силу положень пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, згідно з наказом начальника Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 30 червня 2017 року № 141-ос "По особовому складу" старшого лейтенанта ОСОБА_1 (П-006962) зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення з 30 червня 2017 року.

Згідно з наказом начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 18 травня 2018 року № 168-ос "По особовому складу" капітана ОСОБА_1 (П-006962) звільнено з військової служби в запас за пунктом "а" (у зв`язку з закінченням строку контракту) частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до наказу начальника Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 21 червня 2018 року №257-ос "По особовому складу" капітана ОСОБА_1 (П-006962) виключено зі списків особового складу і всіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до Кіцманського ОРВК Чернівецької області.

Згідно з наказом начальника Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 21 червня 2018 року № 257-ос "По особовому складу" у капітана ОСОБА_1 (П-006962) вислуга років станом на 21 червня 2018 року становить:

календарна - 08 років 10 місяців 21 день;

пільгова - 01 рік 09 місяців 17 днів;

всього - 10 років 08 місяців 08 днів.

На день звільнення позивач не отримав одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, у зв`язку із чим він з метою отримання вказаної грошової допомоги звернувся до відповідача із відповідною заявою.

Супровідним листом від 19 березня 2019 року № 11/3147 проінформовано позивача, що така одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям при умові наявності календарної вислуги 10 років і більше. На момент виключення зі списків військової частини, календарна вислуга років позивача становила 08 років 10 місяців 21 день.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати та ненарахування йому одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби протиправною та такою, що суперечить вимогам законів України та порушує його конституційні права, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" встановлено, що строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.

Згідно з положеннями пункту 4.10.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року №425, військовослужбовцям, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

На підставі системного аналізу наведених правових норм, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що поняття "календарна вислуга років" застосовується не для визначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: "в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби".

При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є наявність у військовослужбовця "вислуги 10 років і більше".

Таким чином, в частині другій статті 15 Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 11 квітня 2018 року у справі №806/2104/17.

З матеріалів справи слідує, що загальна вислуга років на час звільнення позивача становила 10 років 8 місяців 8 днів, тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги дотримана.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо протиправності відмови у нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Доводи апелянта про обов`язкову умову - наявність вислуги років понад 10 років, саме у календарному обчисленні такої вислуги, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказані доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем вимог законодавства.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З урахуванням наявних у справі документів, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції надав належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності з дотриманням норм матеріального права та приписів КАС України та дійшов обґрунтованого висновку щодо протиправної відмови відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315, статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.