Справа № 520/1150/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 р.Справа № 520/1150/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання: Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року (суддя Мар`єнко Л.М.; м. Харків; повний текст рішення складено 27.05.2019) по справі № 520/1150/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Харківській області), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд:

- скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області № 003459/1309 від 21.08.2018 на суму 11670, 76 грн, № 003460/1309 від 21.08.2018 на суму 92313,82 грн та №003461/1309 від 21.08.2018 на суму 229588,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (діяв на час реєстрації позивачем права власності) в графі «Тип майна» щодо обох об`єктів, належних позивачу, вказано лише «нежитлові приміщення», без конкретизації їх офісної/торгівельної чи промислової приналежності, при цьому відповідач безпідставно та на власний розсуд відніс зазначені приміщення до офісних з метою збільшення суми оподаткування. В той же час, відповідачем не було вжито заходів до вивчення інших документів, наявних у позивача, зокрема технічних паспортів, виготовлених КП «ХМБТІ» за матеріалами інвентаризаційної справи № 82514. Враховуючи викладене, виходячи з встановлених ставок податку для будівель промислових та складів, позивач вважає вірними наступні суми до сплати: за 2015 рік: 9566,2 кв. м х 6,08 грн = 58162,50 грн; за 2016 рік: 9566,2 кв.м х 6,89 грн = 65911,12 грн; за 2017 рік: 9566,2 кв.м х 8,00 грн = 76529,60 грн. Також позивач зазначив, що, відповідно, податкові повідомлення-рішення: № 003459/1309 є завищеним та підлягає скасуванню на суму 11766,42 грн, № 003460/1309 є завищеним та підлягає скасуванню на суму 92313,82 грн, № 003461/1309 є завищеним та підлягає скасуванню на суму 229588,80 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 21.08.2018 № 003459/1309 в частині суми податкового зобов`язання в розмірі 11670,76 грн (одинадцять тисяч шістсот сімдесят гривень 76 копійок).

Скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 21.08.2018 № 003460/1309 в частині суми податкового зобов`язання в розмірі 92313,82 грн (дев`яносто дві тисячі триста тринадцять гривень 82 копійки).

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 21.08.2018 № 003461/1309 в частині суми податкового зобов`язання в розмірі 229588,80 грн (двісті двадцять дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім гривень 80 копійок).

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) у розмірі 3336,69 грн (три тисячі триста тридцять шість гривень 69 копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм процесуального та матеріального права, з викладенням в ньому висновків, які не відповідають обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2019, прийнявши по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що ГУДФС при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень, якими визначено грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, діяло на підставах та в межах чинного законодавства. Розрахунок податку зроблено контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та у відповідності до рішень органу місцевого самоврядування, якими затверджено ставку цього податку на відповідний рік.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу.

Розгляд справи проведено без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку як платник податків, є власником нежитлових приміщень 1-го поверху № 17 в літ. «ГТ-1» площею 8814,8 кв. м та нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-8. 2-го поверху № 1-6, 3-го поверху № 1-4, 4-го поверху № 1-3 в літ. "ГУ-8" площею 751,4 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується наданими до матеріалів справи копіями договорів купівлі-продажу: від 28.12.2010 № 4711 та № 4714, відповідно (а.с.11-16). Загальна площа вказаних будівель становить 9566,2 кв. м.

ГУ ДФС у Харківській області згідно п.п.54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України та відповідно до п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України щодо позивача винесені податкові повідомлення-рішення, а саме:

- від 21.08.2018 №003459/1309, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичною особою за 2015 рік в розмірі 69928,92 грн (а.с.8);

- від 21.08.2018 №003459/1309, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичною особою за 2016 рік в розмірі 158224,94 грн (а.с.9);

- від 21.08.2018 №003459/1309, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичною особою за 2017 рік в розмірі 306118,40 грн (а.с.10).

Позивач, не погодившись з прийнятими відповідачем рішеннями в частині застосування контролюючим органом ставок податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки до будівель, що знаходяться у власності позивача, як таких, що відносяться до будівель офісних/торгівельних 4-ї зони (Орджонікідзевський/Індустріальний район м. Харкова) в розмірі 0,6%, 1,2% та 1% від мінімальної заробітної плати (7,31 грн, 16,54 грн та 32 грн, відповідно.) за кв. м, а не як до будівель промислових та складів в розмірі 0,5%, від мінімальної заробітної плати (6,08 грн, 6, 89 грн та 8 грн, відповідно) за кв. м., звернувся до суду з даним позовом щодо їх часткового скасування.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що належні позивачу будівлі відносяться до нежитлових будівель, які використовуються для виробничих потреб, а тому під час визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, підлягала застосуванню ставка, встановлена рішеннями органу місцевого самоврядування для цієї категорії об`єктів нежитлової нерухомості.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Згідно статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до вимог пп. 14.1.129-1. п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єктами нежитлової нерухомості є будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Згідно підпункту 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Таким чином, відповідно до зазначених норм, платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, а обчислення бази оподаткування здійснюється на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт. Визначальними кваліфікуючими ознаками кожного окремого об`єкту нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, як об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місце розташування об`єкта (тобто адреса будівлі) та тип об`єкта (тобто тип будівлі).

Згідно із пп. 266.5.1. п. 266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості;

ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а" - "г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. (пп. 266.7.4 п. 266.7 ст. 266 ПК України).

Судом встановлено, що належні позивачу нежитлові приміщення, а саме: нежитлова будівля літ. « ГТ -1», згідно технічного паспорту на виробничий будинок від 03.03.2009, відноситься до будівель для виробничих потреб та має назву «Виробничий корпус формовки 2», а нежитлова будівля літ. «ГУ-8», згідно технічного паспорту на виробничий будинок від 03.03.2009, відноситься до будівель для виробничих потреб та має назву «Бетонозмішувальний цех».

На підтвердження того, що спірні будівлі відносяться до нежитлових будівель, які використовуються для виробничих потреб позивачем надано до матеріалів справи договори оренди нежитлового приміщення від 25.02.2013 №ТР-10/13, від 31.01.2016 № ТР-46/16 (а.с.41-48).

Згідно положень Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, а також враховуючи технічні паспорти будівель, договори оренди приміщень, вказані приміщення є будівлями, що використовуються для виробничих потреб.

Як вбачається з матеріалів справи, податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичною особою за 2015 рік нараховувався відповідно до рішення 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2016 року № 1793/15 «Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради шостого скликання від 12.01.2011 №126/11 «Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України». Зазначеним рішенням встановлено ставку по вказаному податку на нерухоме майно щодо будівель офісних/торгівельних 4-ї зони (Орджонікідзевський/Індустріальний район м. Харкова) в розмірі 0,6% від мінімальної заробітної плати (7,31 грн) за кв. м; щодо будівель промислових та складів в розмірі 0,5% від мінімальної заробітної плати (6,08 грн) за кв. м.

Також зазначеним рішенням встановлено ставки податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичною особою за 2016 рік щодо будівель офісних/торгівельних 4-ї зони (Орджонікідзевський/Індустріальний район м. Харкова) в розмірі 1,2% від мінімальної заробітної плати (16,54 грн) за кв. м; щодо будівель промислових та складів в розмірі 0,5% від мінімальної заробітної плати (6,89 грн) за кв. м.

Податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичною особою за 2017 рік, нараховується відповідно додатку № 1 до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», яким встановлено ставки податку на нерухоме майно на 2017 рік щодо будівель офісних/торгівельних в розмірі 1% від мінімальної заробітної плати (32,00 грн) за кв. м; щодо будівель промислових та складів в розмірі 0,25% від мінімальної заробітної плати (8,00 грн) за кв. м.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для визначення сум податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки до будівель, що знаходяться у власності позивача, підлягає застосуванню ставка встановлена рішеннями органу місцевого самоврядування для промислових будівель та складів.

Таким чином, податкові зобов`язання по вказаному податку мали бути вирахувані наступним чином: за 2015 рік: 9566,2 х 6,09 = 58 258,16 грн, де 9566,2 - площа нежитлового приміщення, 6,09 - ставка податку за 2015 рік (0,5% *1218,00 грн); за 2016 рік: 9566,2 х 6,89 = 65 911,12 грн, де 9566,2 - площа нежитлового приміщення, 6,89 - ставка податку за 2016 рік (0,5 % *1378,00 грн); за 2017 рік: 9566,2 х 8,00 = 76 529,60 грн, де 9566,2 - площа нежитлового приміщення, 8,00 - ставка податку за 2017 рік (0,25 % *3200,00 грн).

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що оскаржувані від 21.08.2018 № 003459/1309 в частині суми податкового зобов`язання в розмірі 11670,76 грн; від 21.08.2018 № 003460/1309 в частині суми податкового зобов`язання в розмірі 92313,82 грн; від 21.08.2018 № 003461/1309 в частині суми податкового зобов`язання в розмірі 229588,80 грн, є необґрунтованими, через що позовні вимоги про часткове скасування податкових повідомлень - рішень підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року по справі № 520/1150/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 01.10.2019 року