Справа № 260/416/19
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2019 року м. Ужгород№ 260/416/19
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, яким просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати до страхового стажу при призначенні пенсії за віком:

- період роботи позивача з 15.01.1995 року по 26.10.1999 року в селянському господарстві «Голубеєвка» (Російська Федерація);

- періоди роботи позивача в районах Крайньої Півночі відповідно до «Переліку районів Крайньої Півночі та місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі», затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 року №1029, зарахувати до страхового стажу у кратному розмірі - однин рік роботи за однин рік і шість місяців;

- стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду у відповідності до КАС України, судом прийнято рішення про проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Позовна заява мотивована тим, що Міжгірське об`єднане управління ПФУ (правонаступником якого є Головне управління пенсійного фонду України Закарпатської області) листом від 06.03.2019 р. за №610/07 відмовило у зарахуванні до страхового стажу позивача період роботи в селянському господарстві «Голубеєвка» (1995-1999 роки), відмовило у застосовуванні кратності - рік роботи в районах Крайньої Півночі зарахувати до страхового стажу при призначенні пенсії за віком, як один рік і шість місяців.

Позивач зазначає, що наявність у трудовій книжці запису, коректність якого (вчинення запису іншим чорнилом) у розрізі відповідності «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» яка ставиться під сумнів відповідачем, не може мати наслідком виключення (не врахування) періоду роботи при обрахунку розміру пенсійного забезпечення особи.

Щодо відмови відповідача зарахувати до страхового стажу при призначенні пенсії за віком рік роботи в районах Крайньої Півночі за один рік і шість місяців повідомив, що відповідач довільно трактує окремі положення нормативно - правових актів СРСР, фактично спотворюючи їх зміст та правову суть.

Додатково повідомив, що відповідно до практики Верховного Суду України його стаж підлягає до зарахування в кратному розмірі один рік за один рік та шість місяців.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого з позовними вимогами не погоджується, та зазначає, що період роботи позивача з 15.01.1995 року по 26.10.1999 року в селянському господарстві «Голубеєвка» не взято для розрахунку пенсії, оскільки записи трудової книжки суперечать вимогам інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 року, а щодо зарахування до страхового стажу у кратному розмірі - однин рік роботи за однин рік і шість місяців періоди роботи позивача в районах Крайньої Півночі зазначив, що слід не брати до уваги посилання позивача у позовній заяві на Закон №1058, який на момент призначення йому пенсії ще не діяв, тому відповідно і не було передбачено зарахування періоду роботи в районах Крайньої Півночі у кратності при призначенні пенсії.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Позивач перебуває на обліку у Міжгірському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області (правонаступником якого э Головне управління пенсійного фонду України у Закарпатській області) та з 10.04.2003 року отримує пенсію за віком.

У липні 2005 року та в квітні місяці 2017 року за заявами позивача було проведено перерахунок пенсії. Також у вересні місяці 2017 року за результатами розгляду скарги позивача до Мінсоцполітики України через помилку відповідача розмір пенсії знову було перераховано.

У вересні 2017 року Департамент соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації проводив перевірку правильності призначення та виплати пенсії ОСОБА_1 Листом від 27.09.2017 року №1159/01-20 вказаний структурний підрозділ місцевої облдержадміністрації за результатами заходу контролю надав позивачу відповідь про:

- зарахування до страхового стажу періоду роботи в Карпогорському ліспромгоспі (1968-1969 роки);

- зарахування до страхового стажу періоду перебування на обліку в Міжгірському районному центрі зайнятості;

не врахування до страхового стажу періоду роботи в селянському господарстві «Голубеєвка» (1995-1999 роки).

Однак вже безпосередньо Головне управління Пенсійного фонду в Закарпатській області листом від 05.10.2018 р. за №442/М-99-01 надає інформацію про:

не врахування до страхового стажу періоду роботи в металургійному комбінаті ім. Завенягина (1967-1968 роки);

не врахування до страхового стажу періоду роботи в Карпогорському ліспромгоспі (1968-1969 роки);

не врахування до страхового стажу періоду роботи в Цесісському автомобільному комбінаті №8 (1980-1981 роки);

не врахування до страхового стажу періоду роботи в совхозі «Шумилівський» (1992 рік);

не врахування до страхового стажу періоду перебування на обліку в Міжгірському районному центрі зайнятості (2000 рік).

Листом від 06.03.2019 р. за №610/07 представнику позивача у формі відповіді на адвокатський запит Міжгірське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області повідомляє про зарахування до страхового стажу позивачу всіх періодів роботи, які згадувалися вище, окрім періоду роботи в селянському господарстві «Голубеєвка» (1995-1999 роки). Відмовляючи позивачу у зарахуванні періоду роботи в селянському господарстві « Голубеєвка » 15.01.1995 по 26.10.1999 роки, відповідач посилається на відсутність підтверджуючої довідки про даний період роботи.

Також відповідач відмовляється застосовувати кратність - рік роботи в районах Крайньої Півночі зарахувати до страхового стажу при призначенні пенсії за віком за один рік і шість місяців посилаючись на те, оскільки записи трудової книжки, а також довідки наявні в пенсійній справі, не містять даних про роботу позивача в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі по строкових трудових договорах.

Щодо відмови зарахувати період роботи в селянському господарстві « Голубеєвка » 15.01.1995 по 26.10.1999 роки, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім' ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із ч.2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи на колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правління колгоспу особи та печатки (п.6).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній". Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 № 162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, згідно п. 1.1 якої, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до записів трудової книжки АТ-VI №5849300 від 20 червня 1991 року, позивач:

- з 15.01.1995 по 26.10.1999 працював в селянському господарстві « Голубеєвка ».

Вказані записи виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, який завірений підписом та печаткою роботодавця.

Отже, суд дійшов висновку, що трудовою книжкою позивача підтверджено спірні періоди роботи, які зазначені вище.

Посилання відповідача про те, що спірний з 15.01.1995 по 26.10.1999 в селянському господарстві «Голубеєвка» позивачу не було зараховано у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів, суд критично оцінює вказані доводи відповідача, оскільки такі періоди підтверджені трудовою книжкою позивача, які завірені підписом та печаткою роботодавця.

Належних доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно ст. 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків покладено на страхувальника.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу, наказу про звільнення з роботи, відсутність підтверджуючої довідки про даний період роботи за наявності належним чином оформленої трудової книжки не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських та інших документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Посилання відповідача щодо відсутності у позивача письмових трудових договорів за час роботи у районі Крайньої Півночі суд оцінює критично з наступних підстав.

Відповідно до п.3 Постанови Ради Міністрів СРСР № 148 від 10 лютого 1960 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», зарахування одного року роботи за один рік та шість місяців було впроваджено з 01 березня 1960 року.

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», було скорочено тривалість трудового договору, що надає право на отримання пільг, передбачених ст.5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», з п`яти до трьох років.

Отже, єдиною умовою для отримання права на пільгове обчислення стажу при переході на пенсію (застосування коефіцієнту 1.5), починаючи з 01 березня 1960 року, було укладення трудового договору строком не менш ніж на п`ять років, а починаючи з 26.09.1967 року, цей термін було знижено до трьох років. Слід зазначити, що жодний з вищевказаних нормативно-правових документів не передбачав обов`язкового укладення письмового трудового договору.

Відповідно до положень ст.24 Кодексу законів про працю Української РСР від 01.06.1972 року, що діяли на момент виникнення трудових відносин між позивачем та роботодавцями, трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі, укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу.

Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи. Таким чином, при укладанні трудового договору письмова форма договору в обов`язковому порядку не вимагається.

Відповідно до ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналогічні положення були закріплені в ст. 15 Кодексу про працю РСФСР від 09.12.1971 року, що діяли на момент перебування у трудових відносинах позивача з роботодавцями, згідно яких також визначено, що «Трудовой договор (контракт) есть соглашение между трудящимся и предприятием, учреждением и организацией, по котрому трудящийся обязуется выполнять работу по определенной специальности, квалификации или должности с подчинением внутреннему трудовому распорядку, а предприятие, учреждение, организация обязуется выплачивать трудящемуся заработную плату и обеспечивать условия труда, предусмотренные законодательством о труде, коллективным договором и соглашением сторон.»

Відповідно до статті 39 цього Кодексу визначено, що «Трудовая книжка является основным документом о трудовой деятельности работника».

На теперішній час, гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі у галузі пенсійного забезпечення, передбачені Тимчасовою Угодою між Урядом України і Урядом Російської Федерації від 15 січня 1993 року.

Відповідно до ст.4 вказаної Тимчасової Угоди, при обчисленні пенсії або її частини, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, до 01 січня 1991 року, на підставі ст. 1 даної Угоди на території України визначення загального трудового стажу роботи, середньомісячного заробітку і розміру пенсії здійснюється згідно з її законодавством.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІУ від 09 липня 2003 року, період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Тобто, наявність письмового трудового договору не є виключною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документи за її вибором.

Відповідно до п.4, п.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до п. 7 параграф «б» цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р №637.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. При цьому пункт 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 01.01.91 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10.11.1967 року.

Відповідно до п.3 ст.6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року повинен був застосовуватися офіційно встановлений курс на момент призначення пенсії, тобто на 23.01.2013 року, курс валют є загальновідомим.

Відповідно до ст.41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідач повинен був розраховувати розмір пенсії, виходячи з усього розміру заробітної плати, у тому числі з районним коефіцієнтом північної надбавки, оскільки з усієї заробітної плати сплачувалися внески в пенсійний фонд.

Згідно ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 5 липня 2003 року, розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону. При цьому виплати, що враховуються в заробітну плату застрахованої особи для обчислення пенсії, передбачені ст.41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зокрема, відповідно до пунктів 1 і 2 цієї статті до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальної величині бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначеної відповідно до закону; Суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної платі (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Зазначеними нормами законодавства встановлено загальну максимальну величину заробітної плати, яка враховується в цілях обчислення пенсії, проте норми наведеного вище Закону не містять жодних приписів щодо виключення з розміру заробітної плати районних коефіцієнтів чи північних надбавок.

Згідно наданої до суду копії трудової книжки (а.с.36-42), довідки Відкритого акціонерного товариства «Норільський горно-металургічний комбінат ім. А.П. Завенягина» від травня 2005 року №М-72 (а.с.33), архівної довідки з Державного архіву Архангельської області від 26.12.2016р. №7019 (а.с.46), встановлено факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства та з огляду на положення ч.2 ст.77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області стосовно надання позивачем строкових трудових договорів про роботу на Крайній Півночі для підтвердження пільгового стажу та позбавлення позивача права на пільгове обчислення страхового стажу за період роботи на Крайній Півночі, а також зарахування періоду роботи в районах Крайньої Півночі в одинарному розмірі є протиправними, а тому позовна заява підлягає задоволенню

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищенаведеного, в силу ст.139 КАС України, слід стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 768,40 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.72, 77, 139, 162, 205, 243, 245, 246, 255, 262, КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати до страхового стажу при призначенні пенсії за віком період роботи ОСОБА_1 з 15.01.1995 року по 26.10.1999 року в селянському господарстві « Голубеєвка ».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, зарахувати до страхового стажу у кратному розмірі - однин рік роботи за однин рік і шість місяців періоди роботи позивача в районах Крайньої Півночі відповідно до «Переліку районів Крайньої Півночі та місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі», затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 року №1029.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська обл., 88008, код ЄДРПОУ - 20453063) сплачений позивачем судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П. Микуляк