Справа № 420/4750/19
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4750/19
УХВАЛА

01 жовтня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши заяву представника позивача за вхід. №35103/19 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій ТОВ «САНАФАРМ» просить:

зупинити дію постанови Головного управління Держпраці в Одеській області від 11.07.2019 року №ОД436/1577/АВ/П/МГ-ФС про накладення штрафу на товариство з обмеженою відповідальністю «САНАФАРМ» у розмірі 4 131 270 грн., до набрання законної сили рішення суду у адміністративній справі за позовом про скасування постанови Головного управління Держпраці в Одеській області від 11.07.2019 року №ОД436/1577/АВ/П/МГ-ФС/П/ТД-ФС;

зупинити стягнення на підставі постанови Головного управління Держпраці в Одеській області від 11.07.2019 року №ОД436/1577/АВ/П/МГ-ФС/П/ТД-ФС про накладення штрафу на товариство з обмеженою відповідальністю «САНАФАРМ» у розмірі 4 131 270грн., до набрання законної сили рішення суду у адміністративній справі за позовом про скасування постанови Головного управління Держпраці в Одеській області від 11.07.2019 року №ОД436/1577/АВ/П/МГ-ФС/П/ТД-ФС.

Заява обґрунтована наступним:

Постановою від 11.07.2019 року №ОД436/1577/АВ/П/МГ-ФС/П/ТД-ФС на позивача накладено штраф у розмірі 4 131 270 грн.

Вказана постанова прийнята відповідачем згідно з Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII. Враховуючи наведені вище положення законодавства, постанови територіального органу Держпраці про накладення штрафів є виконавчими документами.

Згідно оскаржуваної постанови, вона прийнята на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, отже, є виконавчим документом і пред`являється до виконання органам державної виконавчої служби в порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», відкриття виконавчого провадження може призвести до накладення арешту на майно боржника та оголошення його в розшук, до накладення арешту на банківський рахунки позивача та подальше безспірне списання грошових коштів з них до розгляду питання щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови. Це, в свою чергу, може призвести до негативних фінансових наслідків для позивача у вигляді стягнення не лише суми штрафної санкції, яка є спірною, а й витрат виконавчого провадження, що може порушити права та законні інтереси позивача. У разі встановлення протиправності оскаржуваної постанови і задоволення позовних вимог про її скасування, позивачу доведеться докласти зусиль і витрат, щоб відновити свої права та повернути своє майно (кошти), на яке може бути звернено стягнення.

Згідно даних з Єдиного реєстру боржників із офіційного сайту Міністерства юстиції України, Перший Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області 24.09.2019р. розпочав виконання оскаржуваної постанови відповідача та постановою від 24.09.2019р. наклав арешт на кошти боржника в загальній сумі 4 545 397 грн., що на 414 127 грн. більше від суми стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Порядком № 509 та ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 не передбачено зупинення дії та виконання постанов органів Держпраці про накладення штрафів у разі оскарження останніх у судовому порядку.

Також слід зазначити, що Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013р. №787 затверджено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів. Цей Порядок визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії. Однак, випадки повернення помилково чи передчасно стягнутих штрафів за правопорушення у сфері трудового законодавства вказаний порядок не регулює.

Наведене свідчить про наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі і невжиття заходів забезпечення позову призведе до того, що позивачу доведеться докласти значних зусиль і витрат, щоб відновити свої права та повернути своє майно (кошти), на яке буде звернено стягнення у разі примусового виконання оскарженої Постанови.

Слід зазначити, що заходи забезпечення позову відповідають предмету позову та водночас, вжиття таких заходів жодним чином не зумовлює вирішення спору по суті та спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадження якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи зазначену норму КАС України, суд дійшов до висновку про можливість розгляду клопотання про забезпечення позову без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.ч. 1 - 2ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

У ч. 2 ст.151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Із системного аналізу вимог наведених норм слідує, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому, тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

Разом з тим, із поданої заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову не вбачається, а заявником, у поданій заяві лише вказано на протиправність дій відповідача та його рішення, не наведено суду істотних обставин та не надано жодних доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача або ж вказували на наявність очевидних ознак протиправності дії суб`єкта владних повноважень, та порушення у зв`язку із цим прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

Частиною 1, 3 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що заява про забезпечення позову подається у письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, у тому числі й з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Таким чином, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявників щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема у тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Позивач заявляє про необхідність забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови Головного управління Держпраці в Одеській області від 11.07.2019 року №ОД436/1577/АВ/П/МГ-ФС про накладення штрафу на товариство з обмеженою відповідальністю «САНАФАРМ» у розмірі 4 131 270 грн., до набрання законної сили рішення суду у адміністративній справі за позовом про скасування постанови Головного управління Держпраці в Одеській області від 11.07.2019 року №ОД436/1577/АВ/П/МГ-ФС/П/ТД-ФС.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку суб`єкта владних повноважень, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивачів (заявників).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише у разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивачів.

Отже, першою умовою є припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення.

Другою умовою забезпечення позову є, що невжиття таких заходів може в майбутньому привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

Заявником у поданій заяві не доведено існування жодної з обставин, передбачених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови Головного управління Держпраці в Одеській області від 11.07.2019 року №ОД436/1577/АВ/П/МГ-ФС/П/ТД-ФС про накладення штрафу на товариство з обмеженою відповідальністю «САНАФАРМ» у розмірі 4 131 270 грн., до набрання законної сили рішення суду у адміністративній справі за позовом про скасування постанови Головного управління Держпраці в Одеській області від 11.07.2019 року №ОД436/1577/АВ/П/МГ-ФС/П/ТД-ФС.

Крім цьому, суд звертає увагу, що у даному випадку така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як «наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача» у спірних правовідносинах може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності, як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Крім того, приписами п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України встановлена пряма заборона забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

З огляду на викладене вимога щодо зупинення стягнення на підставі постанови Головного управління Держпраці в Одеській області від 11.07.2019 року №ОД436/1577/АВ/П/МГ-ФС/П/ТД-ФС, є такою, що визначена предметом оскарження у справі № 420/4750/19.

Отже, суд відзначає, що забезпечуючи такий позов шляхом зупинення стягнення на підставі постанови Головного управління Держпраці в Одеській області від 11.07.2019 року №ОД436/1577/АВ/П/МГ-ФС/П/ТД-ФС про накладення штрафу на товариство з обмеженою відповідальністю «САНАФАРМ» у розмірі 4 131 270 грн., до набрання законної сили рішення суду у адміністративній справі за позовом про скасування постанови Головного управління Держпраці в Одеській області від 11.07.2019 року №ОД436/1577/АВ/П/МГ-ФС/П/ТД-ФС та шляхом зупинення дії постанови Головного управління Держпраці в Одеській області від 11.07.2019 року № ОД436/1577/АВ/П/МГ- ФС про накладення штрафу до вирішення справи по суті, і якому ще не надано офіційну правову оцінку в межах оскарження та без застосування принципів адміністративного судочинства, зокрема, таких як гласності і відкритості, змагальності тощо, суд фактично ухвалює рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Отже, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Суд критично ставиться до доводів заявника, щодо не врегульваності Порядком №787 від 03.09.2019 р. питання повернення помилково та передчасно стягнутих штрафів за правопорушення у сфері трудового законодавства.

У спорах про повернення помилково або надміру сплачених сум виконавчого збору спірні суми мають стягуватись з Державного бюджету України (ВС/ВП № 910/23967/16 від 19.06.2018).

За нормами частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов`язковості судових рішень, як один з визначальних принципів здійснення правосуддя в Україні, полягає в обов`язковому виконанні на всій території України судових рішень, що набрали законної сили, а також у встановлені відповідальності за невиконання таких рішень.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 9, 150, 151, 154, 243, 248, 256, 295, 297 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача за вхід. №35103/19 про забезпечення позову.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена.

Приписами ч. 2 ст. 256 КАС України встановлено, що ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Головуючий суддя Потоцька Н.В.