Справа № 420/3659/19
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3659/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Токмілової Л.М.

за участі:

секретаря судового засідання - Сердюк І.С.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Сокуренко І.А.

свідка - ОСОБА_2

свідка - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління національної поліції в Одеській області (, місцезнаходження: 65014, вул. Єврейська 12, м. Одеса), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області (місцезнаходження: 68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Михайлівська 27) про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління національної поліції в Одеській області, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №1095 від 16 травня 2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 »;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 628 о/с від 30 травня 2019 року в частині звільнення ОСОБА_4 з посади слідчого слідчого відділу Ізмаїльського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.

- стягнути на користь ОСОБА_4 заробітну плату за час вимушеного прогулу.

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один календарний місяць.

- стягнути на користь ОСОБА_4 компенсацію витрат на правову допомогу, відповідно до договору про надання правової допомоги від 05 червня 2019 року № 28 ОФ у розмірі 19040 грн. (дев`ятнадцять тисяч сорок гривень 00 копійок).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не погоджується з оскаржуваними наказами про притягненням до дисциплінарної відповідальності та вважає незаконним та безпідставним. Оскільки дисциплінарне стягнення проведено не у спосіб, передбачений чинним законодавством, а у діях позивача відсутній склад дисциплінарного проступку, процедура притягнення вимогам законодавства, а саме: рішення про притягнення до відповідальності не відповідає вимогам обґрунтованості. Стосовно наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, позивач зазначає наступне. Як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, підставою його прийняття послугувала інформація, що надійшла 04 травня 2019 року до ГУНП в Одеській області стосовно Позивача, відповідно до якої в м. Ізмаїлі Одеської області на проспекті Миру, біля будинку 38 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю Позивача. Також вказаним наказом встановлено, що відносно Позивача складено два протоколи: за порушення п.13.1. Правил дорожнього руху відносно Позивача був складений протокол серії БД №406594 за ст. 124 КУпАП; протокол серії БД №406623 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Враховуючи, що наказ про звільнення Позивача прийнято на підставі наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, який в свою чергу прийнято з порушенням приписів діючого законодавства та без належного встановлення фактичних обставин самого адміністративного правопорушення. Позивач вважає, що наказ про звільнення відповідно підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 24.06.2019 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження із призначенням судового засідання.

19.07.2019 року за вхід. № 26076/19 відповідачем надано відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого відповідач зазначає, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень. ОСОБА_4 своїми діями порушив діюче законодавство України що виразилось в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та могло привести до фатальних наслідків таких як каліцтво або навіть смерть інших учасників дорожнього руху які добросовісно дотримуються ПДР, погрозами та нецензурною лайкою в бік своїх колег, та вчиненні дій що ганьблять ім`я поліцейського. Факт того, що ОСОБА_4 знаходився у стані алкогольного сп`яніння не оскаржується самим позивачем та підтверджуються поясненнями учасників події 04.05.2019 року. Зазначене свідчить про дискредитацію звання поліцейського і негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства. На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення (постанова Вищого адміністративного суду України від 16.06.2015 у справі № К/800/6863/15, від 29.11.2016 № К/800/17306/16, № К/800/17393/16 від 29.09.2016, № К/800/13317/15 та від 17.12.2015 № К/800/32134/15). Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. При накладенні дисциплінарного стягнення на ОСОБА_4 було враховано, тяжкість вчиненого проступку, обставини за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка ОСОБА_4 його ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації, та прийняте рішення про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з Національної поліції України.

30.07.2019 р. на адресу суду за вхід. № ЕП/5641/19 надійшла відповідь на відзив, в якій зокрема зазначається, що як вбачається з відзиву на позовну заяву єдиною підставою для прийняття оскаржуваних наказів послугувала інформація, що надійшла 04 травня 2019 року до ГУНП в Одеській області стосовно Позивача, відповідно до якої в м. Ізмаїлі Одеської області на проспекті Миру, біля будинку 38 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю Позивача, за наслідком якої відносно Позивача складено два протоколи:

- за порушення п.13.1. Правил дорожнього руху відносно Позивача був складений протокол серії БД №406594 за ст. 124 КУпАП;

- протокол серії БД №406623 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі зазначеної інформації та протоколів, після проведення службового розслідування Відповідачем прийнято оскаржувані накази.

Одночасно у своєму наказі Відповідач вказує, що на підставі положень ч.5 ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» у разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів. Втім під час вирішення питання про притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності та подальшого його звільнення, Відповідачем прийнято наказ №992 від 07 травня 2019 року, відповідно до якого проведено службове розслідування та в подальшому. На підставі службового розслідування прийнято наказ № 628 о/с від 30 травня 2019 року в частині звільнення Позивача з посади слідчого слідчого відділу Ізмаїльського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області. В межах даного службового розслідування вчинялись дії щодо встановлення обставин, зазначених у інформації, яка надійшла 04 травня 2019 року до ГУНП в Одеській області стосовно Позивача. Посадовим особам відповідача було відомо, зі змісту вказаних протоколів, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно Позивача судом призначено на 15 травня 2019 року, про дату проведення судового засідання відповідач був повідомлений, оскільки вони були зазначені в самих протоколах.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2019 року (яке набрало законної сили 28 травня 2019 року) по справі № 500/3238/19 Позивача виправдано через відсутність складу адміністративного правопорушення за ознаками cт. 124, 130 ч.1 КУпАП. Провадження у справах закрито. Позивачу повернуто посвідчення водія. Втім не зважаючи на наявність постанови суд на день винесення оскаржуваного наказу від 16 травня 2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності, Відповідач не врахував наявність зазначеної постанови суду. Також в своєму відзиві Відповідач посилається на пункт 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом міністерства внутрішніх справ України 09 листопада 25016 року №1179, втім не наводить жодної норми зазначених правил чи закону, якою Позивачу та загалом всім особам, шо проходять службу в рядах Національної поліції було б заборонено у вільний від роботи час вживати алкогольні напої.

Заборона на вживання алкоголю встановлена виключно під час робочого часу в п. 14 ч. 3 ст. 1 закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», відповідно до якого під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння. На момент складання протоколів про притягнення Позивача до відповідальності, Позивач не перебував на роботі, а тому мав право вживати алкогольні напої, сам по собі факт вживання алкогольних напоїв не може бути підставою для притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності. Згідно з визначенням, наведеним у пункті 1.1. Інструкції №230, службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з`ясування інших обставин. Відповідно до положень пунктів 8.1, 8.3, 8.4 Інструкції №230 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Загалом дисциплінарне стягнення - це передбачена законом міра примусу, що застосовується певним органом до працівника, який порушив трудову дисципліну, тобто вчинив дисциплінарний проступок. При цьому, для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку: об`єкта, суб`єкта, об`єктивної сторони, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення (ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника, тощо). Однак у оскаржуваних наказах відсутні окрім складених протоколів, будь-які докази, що засвідчують вищевказані порушення збоку Позивача. Відтак, в основу оскаржуваних рішень не покладено допустимих та належних доказів вини ОСОБА_4 ; не покладено допустимих та належних доказів недотримання вимог законодавства позивачем, доказів наявності у діяннях ОСОБА_4 вини чи порушення положень Дисциплінарного статуту, норм чинного законодавства.

13 серпня 2019 року судом ухвалено рішення про перехід зі стадії спрощеного провадження до загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

В судовому засіданні призначеному на 18 вересня 2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на адміністративний позов та у запереченнях на відповідь на відзив.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, відзив, відповідь на відзив, та заперечення, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

04.05.2019 р. до Головного управління надійшла інформація про те що працівниками УПП в Одеській області ДПП НПУ у відношенні слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_4, який керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та допустив дорожно-транспортну пригоду, складено протоколи про адміністративні правопорушення за ст.ст. 124, 130 КУпАП.

05.05.2019 р. року начальник УКЗ ГУНП в Одеській області полковник поліції Перчик О.М. подав начальнику ГУНП в Одеській області генералу поліції третього рангу Беху О.В. доповідну записку із викладеними вище фактами, на підставі якої був виданий наказ ГУНП в Одеській області від 07.05.2019 року №992 «Про призначення службового розслідування».

16.05.2019 року був виданий наказ ГУНП в Одеській області від 16.05.2019 року №1095 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_4».

30.05.2019 року наказом ГУНП в Одеській області від 30.05.2019 року №628 о/с лейтенанта поліції ОСОБА_4 звільнено зі служби в поліції за п.6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у даній справі, суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про національну поліцію» від 02.07.2015р. № 580 (далі - Закон України «Про національну поліцію»).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про національну поліцію»: у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про національну поліцію»: поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Стаття 18 Закону України «Про національну поліцію» визначає основні обов`язки поліцейського.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію»: поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституцію України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Приписами ч. 1 ст. 19 Закону України «Про національну поліцію» чітко передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Тобто, законодавець відрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правового та дисциплінарного-правового аспектів.

При цьому, кримінальна відповідальність поліцейського настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення (злочину, передбаченого КК України), а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено Кримінально процесуальним кодексом України.

Натомість, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про національної поліції» передбачено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Таким чином, дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності. Порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, врегульованими різними нормативно-правовими актами.

За приписами ст. 38 Закону України «Про запобігання корупції» поліцейські під час виконання своїх службових повноважень зобов`язані неухильно додержуватися вимог закону та загальновизнаних етичних норм поведінки, бути ввічливими у стосунках з громадянами, керівниками, колегами і підлеглими.

Стаття 37 Закону України «Про запобігання корупції» («Вимоги до поведінки осіб») визначає, що даний закон є правовою основою для кодексів та стандартів професійної етики.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 року № 1179 (далі - Правила), під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен:

неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України;

у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків;

неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України;

виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку;

поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку;

мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу;

дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики;

зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно з частинами першою, другою статті 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

За пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

За пунктом 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію», до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» на поліцейських поширено дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За статтею 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Відповідно до статті 8 Дисциплінарного статуту начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов`язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов`язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно зі статтею 14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення.

Відповідно до частини десятої статті 14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Частиною п`ятнадцятою статті 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно до пункту 2.1. Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12 березня 2013 року № 230 (далі - Інструкція) підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно з підпунктом 2.2.5 пункту 2.2 Інструкції службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі скоєння особою РНС адміністративного правопорушення.

Згідно з пунктом 5.4 Інструкції якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Положення ст. ст. 8, 18 Закону України «Про Національну поліцію» та Правил етичної поведінки поліцейських покладають на поліцейського обов`язок бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника поліції, статутів, наказів, норм моралі, етичної поведінки поліцейських.

Поряд з цим, Верховний Суд враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85).

Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Як вбачається із матеріалів справи 04.05.2019 р. до Головного управління надійшла інформація про те, що працівниками УШІ в Одеській області ДПП НПУ у відношенні слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_4, який керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та допустив дорожно-транспортну пригоду, складено протоколи про адміністративні правопорушення за ст.ст. 124, 130 КУпАП.

05.05.2019 р. року начальник УКЗ ГУНП в Одеській області полковник поліції Перчик О .М. подав начальнику ГУНП в Одеській області генералу поліції третього рангу Беху О.В. доповідну записку із викладеними вище фактами, на підставі якої був виданий наказ ГУНП в Одеській області від 07.05.2019 року №992 «Про призначення службового розслідування».

16.05.2019 р. року був виданий наказ ГУНП в Одеській області від 16.05.2019 року №1095 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 . »

30.05.2019 р. наказом ГУНП в Одеській області від 30.05.2019 року №628 о/с лейтенанта поліції ОСОБА_4 звільнено зі служби в поліції за п.6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

ОСОБА_4 своїми діями порушив діюче законодавство України що виразилось в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та могло привести до фатальних наслідків таких як каліцтво або навіть смерть інших учасників дорожнього руху які добросовісно дотримуються ПДР, погрозами та нецензурною лайкою в бік своїх колег, та вчиненні дій що ганьблять ім`я поліцейського.

Факт того, що ОСОБА_4 знаходився у стані алкогольного сп`яніння не оскаржується самим позивачем, та підтверджуються поясненнями свідків допитаних в судовому засіданні в режимі відеоконференції 18.09.2019 року інспекторів поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського:

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;

11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;

12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;

13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

У відповідності до ст. 11 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України»: за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України»: дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Поняття дисциплінарного стягнення та його види визначені статтею 13 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України».

Згідно з ст. 13 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України»: дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства щодо етичної поведінки та службової дисципліни поліцейських, суд дійшов висновку, що законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку.

При цьому, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

З огляду на наведене, суд зазначає, що при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання протиправними та скасування спірних наказів.

Аналізуючи доводи позивача щодо необґрунтованості застосування до нього найсуворішого дисциплінарного стягнення за вчинення зазначеного вище дисциплінарного проступку, суд виходить з того, що підставою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.

Крім того, Дисциплінарний статут не визначає чіткої послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначити вид стягнення в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що діяння позивача з недотримання вимог Правил дорожнього руху та перебування в стані алкогольного сп`яніння повністю відповідає порушенню службової дисципліни, а факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку доведено висновком службового розслідування.

Суд звертає увагу на те, що підставою для винесення відповідачем спірного рішення стали обставини допущення позивачем грубого порушення службової дисципліни (пункт 8 статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України), тобто судом в рамках розгляду даної справи не досліджується питання наявності або відсутності вини в діях позивача, а надається правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку в частині порушення норм службової дисципліни.

Аналогічна позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 01.02.2018 року, № судового рішення в ЄДРСРУ 72064758.

Також суд зазначає, що позивач був ознайомлений з інформацією про те, що у разі документування чи виявлення факту керування працівниками будь-якими транспортними засобами в стані сп`яніння, до них буде прийматися рішення щодо звільнення зі служби в поліції. Також, у разі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння настає така сама відповідальність, як і за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Виходячи з наведеного, особи рядового і начальницького складу поліції зобов`язані дотримуватись службової дисципліни і в позаслужбовий час.

У свою чергу позивач та представник позивача в судовому засіданні не навели та не надали достатніх доказів на підставі яких можна було би зробити висновок про неправомірність висновку службового розслідування.

Також суд звертає увагу, що подібні випадки негативно впливають на імідж як поліції, так і органів державної влади загалом, підривають віру громадян у спроможність поліції на високому професійному рівні здійснювати покладені на неї завдання з охорони громадського порядку та боротьби зі злочинністю, принижують їх авторитет.

Серед іншого суд зазначає, що в ході розгляду адміністративної справи судом допитано працівників поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які безпосередньо складали протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача. Відповідно зміст наданих пояснень узгоджується та відповідає висновкам зробленим відповідачем в ході службового розслідування.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відповідачем обґрунтовано та правомірно обрано позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з поліції.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову позовом ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління національної поліції в Одеській області (, місцезнаходження: 65014, вул. Єврейська 12, м. Одеса), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області (місцезнаходження: 68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Михайлівська 27) про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII "Перехідні положення" КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано судом 26.09.2019 року.

Головуючий суддя Токмілова Л.М.

.