Справа № 688/4324/16-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 688/4324/16-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Огороднік І.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

26 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2017 року (повний текст якого складено у м. Шепетівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у грудні 2016 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, в якому просила визнати протиправною бездіяльність ДКС щодо невиконання рішення від 07 вересня 2015 року Шепетівського міськрайонного суду за в/л № 2а-2153/2011 від 18 лютого 2014 року та зобов`язати вчинити дії щодо виконання зазначеного судового рішення; зобов`язати ДКС вчинити дії для належного виконання рішення від 02 вересня 2015 року за виконавчим листом № 2-а-6378/2011 від 17 лютого 2014 року, а також нарахувати на несплачену суму нарахованої та невиплаченої державної допомоги по догляду за дитиною в розмірі 4642,20 грн. компенсацію в розмірі 3%, починаючи з 18 грудня 2015 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено граничні строки виконання судового рішення від 02 вересня 2015 року Шепетівського міськрайонного суду за виконавчим листом №2-а-6378/11 про стягнення з управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області на її користь державної допомоги по догляду за дитиною в розмірі 4536,13 грн., а також не вчинено дій для належного виконання цього рішення суду. На переконання позивача, така бездіяльність відповідача є підставою для нарахування на несплачену суму нарахованої та невиплаченої державної допомоги по догляду за дитиною в розмірі 4536,13 грн. компенсації в розмірі 3% річних, починаючи з 18 грудня 2015 року та виплатити її за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що на підтвердження правомірності бездіяльності відповідача щодо невиконання виконавчого листа №2-а-6387/2011 останнім не надано жодного належного і допустимого доказу стосовно недостатності фінансування призначень за Програмою для погашення за поданими судовими рішеннями.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії скасовано. Прийнято нову постанову. Позов задоволено частково. Визнано бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання рішення Шепетівського міськрайонного суду від 07 вересня 2015 року за виконавчим листом № 2-а-2153/2011 від 18.02.2014 року протиправною. Зобов`язано Державну казначейську службу України вчинити дії для належного виконання рішення Шепетівського міськрайонного суду від 02 вересня 2015 року за виконавчим листом № 2-а-6378/2011 від 17.02.2014, а також нарахувати на несплачену суму нарахованої та невиплаченої державної допомоги по догляду за дитиною 4642,20 грн. компенсацію в розмірі 3%, починаючи з 18.12.2015. В решті позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 року касаційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено частково. Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Верховний Cуд вказав, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає виконанню. Втім у контексті цієї справи сам факт невиплати позивачу коштів протягом трьох місяців (від дати подання необхідних документів) за судовим рішенням, боржником за яким є державний орган, без з`ясування усіх обставин, які зумовили таку ситуацію, не є достатньою підставою вважати, що ДКС допустило протиправну бездіяльність. Зі змісту постанови апеляційного суду, висновок про те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність ґрунтується на тому, що судове рішення, яке набрало законної сили, залишається невиконаним. Між тим, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи своє рішення по суті спору, залишив поза увагою доводи відповідача щодо причин, які це зумовили та не надав правової оцінки діям останнього у ситуації, коли бюджетних асигнувань для виплати коштів недостатньо.

За результатами автоматичного розподілу у порядку ст. 31 КАС України визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи, а саме: головуючий суддя (суддя-доповідач) Полотнянко Ю.П., судді Драчук Т.О., Ватаманюк Р.В.

Ухвалою суду від 30 липня 2019 року задоволено заяви про самовідвід головуючого судді Полотнянка Ю.П. та судді Драчук Т.О. Справу передано для заміни головуючого судді та судді учасника колегії по даній справі.

За результатами повторного автоматичного розподілу у порядку ст. 31 КАС України головуючим суддею (суддею-доповідачем) визначено Білу Л.М., суддів Ватаманюка Р.В., Гонтарука В.М.

Ухвалою суду від 02 серпня 2019 року колегією суддів (суддею-доповідачем) Білою Л.М., суддями Ватаманюком Р.В., Гонтаруком В.М. прийнято апеляційну скаргу ОСОБА_1 до свого провадження та призначено справу до розгляду на 25 вересня 2019 року.

Сторони, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не зв`явилися.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо можливості розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, на виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09.01.2014 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області видано ОСОБА_1 виконавчий лист №2-а-6378/2011 від 17.02.2014.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 вересня 2015 року змінено спосіб та порядок виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09.01.2014 у справі №2-а-6378/2011 з зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області здійснити виплату ОСОБА_1 державної допомоги по догляду за дитиною на стягнення з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області на користь ОСОБА_1 , державної допомоги по догляду за дитиною в розмірі 4536,13 грн.

Надалі, виконавчий лист №2-а-6378/2011 від 17.02.2015 був поданий позивачем до Шепетівського управління Державної казначейської служби України Хмельницької області.

14 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Шепетівського УДКСУ про надання відомостей щодо розгляду звернення від 05.10.2015, порушення граничних строків виконання судового рішення від 02 вересня 2015 року Шепетівського міськрайонного суду за виконавчим листом №2-а-6378/11.

Втім, Шепетівським УДКСУ на її звернення будь-якої відповіді надано не було, як і не було перераховано належні кошти.

Виконавчі листи подані ОСОБА_1 разом із судовими рішеннями були направленні Шепетівським УДКСУ до Головного управління ДКС України для подальшого виконання.

Згодом, позивач звернулась до Державної казначейської служби України зі скаргою щодо порушення граничних строків виконання судового рішення за виконавчим листом

Дані виконавчі листи значаться по черговості надходження під №5521, №5652 і нарахування коштів на користь ОСОБА_1 буде здійснено після виконання рішень судів, що надійшли раніше.

Вважаючи бездіяльність ДКС України щодо невиконання судового рішення протиправною, позивач для захисту своїх прав звернулася до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що відповідачем допускалася протиправна бездіяльність щодо невиконання рішення суду, оскільки така бездіяльність виникла внаслідок відсутності належного асигнування відповідної бюджетної програми, що не належить до компетенції відповідача.

Колегія суддів погоджується з такою позицією суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 1 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (далі - Закон № 4901-VI) цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Положеннями ст. 2 Закону № 4901-VI визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

За приписами ч.ч. 1-2 ст. 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону № 4901-VI перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Згідно з п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845) рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Положеннями п. 25 Порядку № 845 визначено, що безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів за його платіжними дорученнями здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.

У разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому пункти 24-34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми.

Відповідно до п. 47 Порядку № 845 безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих:

1) органом Казначейства:

документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником;

інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника;

2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Згідно з п. 48 Порядку № 845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

У разі відсутності таких документів та відомостей, якщо боржником є державні підприємство, установа, організація або юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, перерахування коштів здійснюється на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

У разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України (п. 49 Порядку № 845).

За приписами пп. 1 п. 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Аналіз вищенаведених вимог дає підстави для висновку, що при виконанні рішень суду, за якими боржником є держава, ДКС обмежена відповідними бюджетними призначеннями державного органу та коштами, передбаченими програмою для забезпечення виконання рішень суду і якщо таких коштів недостатнього, то Казначейство зобов`язане звернутися до Мінфіну з пропозиціями щодо внесення змін до закону про Державний бюджет України. При цьому, Казначейство відкладає безспірне списання коштів і поновлює його після того, як такі зміни будуть внесені.

Даючи правову оцінку доводам апеляційної скарги щодо порушення відповідачем трьохмісячного терміну для перерахування стягувачу коштів на виконання поданого виконавчого листа, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Так, в матеріалах справи наявні листи від 22.01.2016 №5-05/397-1227, від 08.04.2016 №5-05/1873-6267, від 15.04.2016 №5-05/2009-6681, адресовані Міністерству фінансів України, в яких відповідач вказував на недостатності видатків, за рахунок яких здійснюються платежі на користь стягувачів і, відповідно, просив вирішити питання щодо внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" в частині збільшення видатків для погашення заборгованості за судовими рішеннями, виконання яких гарантовано державою (а.с. 35-38, 40).

Крім того, листом від 12.03.2016 № 5-03/1290-4151 Державна казначейська служба України зверталася до прем`єр-міністра України, в якому також вказувала на недостатність фінансування за бюджетною програмою КПКВК 3504040 і просила вирішити питання щодо внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" шляхом передбачення достатніх видатків за даною бюджетною програмою (а.с. 39).

Тобто, наявні у справі докази в повній мірі підтверджують, що судові рішення, ухвалені на користь позивача, не виконані у зв`язку з недостатнім бюджетним фінансуванням таких витрат, а не внаслідок бездіяльності посадових осіб ДКС.

При цьому, у відповідності до вимог п. 49 Порядку № 845, відповідач вживав належні дії для того, щоб виконати судові рішення шляхом направлення Міністерству фінансів України пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України шляхом передбачення додаткових видатків для виконання судових рішень, боржником за якими є державні органи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що перерахування коштів позивачу із порушенням трьохмісячного строку відбувається не через протиправні дії або бездіяльність Казначейства, а виключно у зв`язку з наявністю сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів та передбаченими у законах України про державний бюджет обмеженими асигнуваннями для погашення наявної заборгованості за поданими судовими рішеннями.

Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що подана нею позовна заява не відповідала вимогам ст. 106 КАС України (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) через незрозумілість, нечіткість, неконкретність позовних вимог та відсутність їх обґрунтування на підставі тих обставин, що викладені у позові і, відповідно, перешкоджали відкриттю провадження у справі, суд апеляційної інстанції вказує на таке.

З матеріалів справи слідує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач не скористалася правом змінити або уточнити позовні вимоги і, відповідно, навести належне обґрунтування таких позовних вимог, а відтак посилання останньої на те, що наявність неточностей у адміністративному позові вказує на порушення саме судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні даної справи, суд апеляційної інстанції відкидає за безпідставністю.

Колегія суддів вважає, що допустивши розгляд адміністративного позову ОСОБА_1 по суті, судом першої інстанції дотримано вимоги ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Більше того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Також, Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи "Белле проти Франції", "Ільхан проти Туреччини", "Пономарьов проти України", "Щокін проти України" тощо).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа "Мушта проти України").

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що незрозумілість, нечіткість, неконкретність позовних вимог та їх необґрунтованість перешкоджали відкриттю провадження у справі є безпідставними та такими, що жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, розглянутих по суті спору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 вересня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Гонтарук В. М.