Справа № 580/1830/19
Суддя: В.О. Гаврилюк
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

23 вересня 2019 року справа № 580/1830/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглядаючи за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Катеринопільської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подала позов, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Катеринопільської селищної ради (далі селищна рада, відповідач) від 05.12.2018 № 42-1/VII в частині скасування пп. 3.3, 3.4 рішення Катеринопільської селищної ради від 22.12.2017 № 32-4/VII.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 24.07.2019 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

30 серпня 2018 року відповідач подала до суду клопотання про розгляд справи без участі представника Катеринопільської селищної ради Черкаської області за належними документами в матеріалах справи..

13 вересня 2019 року представник позивача подав до суду заяву, в якій просив провести підготовчий розгляд справи №580/1830/19 без участі сторони позивача.

18 вересня 2019 року ОСОБА_2 подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виконуючи завдання підготовчого провадження, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України зазначив, що фраза встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін судом, встановленим законом у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Земельний кодекс України (далі - ЗК) є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який регулює земельні відносини з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Так, відповідно до частин другої та третьої статті 78 ЗК право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з частиною першою статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За статтею 122 ЗК вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Статтею 80 ЗК України установлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Як свідчать матеріали справи, позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Катеринопільської селищної ради від 05.12.2018 № 42-1/VII в частині скасування пп. 3.3, 3.4 рішення Катеринопільської селищної ради від 22.12.2017 № 32-4/VII.

Даним рішенням скасовано пункти 3.3. та 3.4 рішення сесії від 22.12.2017 №32-4/VIII Про розгляд заяв громадян і клопотань підприємств та організацій селища з питань землекористування за період із 14.12.2017 по 22.12.2017, відповідно до яких позивачеві було надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,15 га для надання в оренду терміном на 5 років із земель комунальної власності, житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документа, що посвідчує право оренди земельною ділянкою площею 0,12 га на умовах оренди терміном на 5 років із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення індивідуального садівництва, яка розміщені по АДРЕСА_1 / АДРЕСА_2 смт АДРЕСА_3 .

На вказані земельні ділянки рішеннями відповідача від 06.09.2018 № 38-5/7 та від 29.01.2019 № 44-9/7 також були надані дозволи ОСОБА_2 на розробку технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельних ділянок в натурі та складання документів, що посвідчують право власності та користування земельними ділянками.

Станом на 23.09.2019, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником земельної ділянки з кадастровим :01:004:0117 площею 0,112 є ОСОБА_3 , а відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0118 площею 0,1303 га перебуває в оренді ОСОБА_2 .

Отже, у даному випадку існує спір про цивільне право, і подальший розгляд справи не має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність прав оренди та власності на земельні ділянки.

Суд зазначає, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як розпорядник землі вільний у виборі суб`єкта щодо надання йому права оренди та права власності земельних ділянок в порядку, встановленому законом.

Схожих висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 727/10968/17 (провадження № 11-524апп18), постанові від 03.04.2019 у справі № 727/1002/17.

Положенням частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 183 вказаного Кодексу за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

На підставі частини 1 статті 239 цього Кодексу суд роз`яснює позивачеві, що розгляд даної справі віднесений до юрисдикції суду за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 4, 19, 183, 238, 239, 241, 243, 248, 256, 294, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ухвалив:

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Катеринопільської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Ухвала складена в повному обсязі та підписана 23.09.2019.

Суддя В.О. Гаврилюк