Справа № 440/46/19
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 р.Справа № 440/46/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Бенедик А.П. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 (головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, повний текст складено 13.05.2019) по справі № 440/46/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

03.01.2019, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 Олексій Валерійович (далі - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (далі - відповідач), про визнання неправомірним та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 17.09.2018 №; №, вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 17.09.2018 №Ф-, рішення відповідача про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17.09.2018 №1.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 позов задоволений.

Визнано протиправним та скасовані податкові повідомлення-рішення відповідача від 17.09.2018 №; №; вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 17.09.2018 №Ф-, рішення відповідача про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17.09.2018 №.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2019, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, відповідач посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що працівниками відповідача проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору; оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, про що складений акт №1121/16-31-13-11-16/ від 27.08.2018.

Порушення виявлені під час перевірки склали у порушенні п.177.1, п.177.2, п.177.4, пп.177.5.3 п.177.5 ст.177 ПК України, в результаті чого знижено податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 219813,04 грн, у тому числі по періодам: за 2016 рік у сумі 107462,95 грн; за 2017 рік у сумі 112350,09 грн; п.2 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого знижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 181136,18 грн, в тому числі по періодам: за 2016 рік в сумі 84791,99 грн; за 2017 рік в сумі 96344,19 грн; п.п.1.1, п.п.1.2, п.п.1.4, п.п.1.5 п.16-1 підрозділу 1- розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України, в результаті чого знижено податкове зобов`язання по військовому збору у загальній сумі 17631,17 грн, у тому числі по періодам: за 2016 рік в сумі 8955,25 грн, за 2017 рік в сумі 8675,92 грн; п.6 ст.128 ГК України, п.п.16.1.2 п.16.1 ст.6, п.177.10 ПК України, включення до декларації про майновий стан і доходи за 2016 та 2017 роки перекручених даних.

За результатами перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення відповідача від 17.09.2018 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в сумі 22038,96 грн; №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в розмірі 329719,56 грн; вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 17.09.2018 №Ф-, якою визначено сплатити недоїмку зі сплати боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 181136,18 грн; рішення відповідача про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17.09.2018 №в сумі 26592,82 грн.

Суд першої інстанції, під час задоволення позову, дійшов до висновку що відповідачем не доведено правильність розрахунку суми витрат позивача за спірні періоди за даними перевірки, твердження про порушення позивача вимог ст.177 ПК України є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до п.177.1 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 22 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 №246, встановлено, що оцінка за цінами продажу заснована на застосуванні підприємствами роздрібної торгівлі середнього проценту торговельної націнки товарів. Цей метод можуть застосовувати (якщо інші методи оцінки вибуття запасів не виправдані) підприємства, що мають значну і змінну номенклатуру товарів з приблизно однаковим рівнем торговельної націнки. Собівартість реалізованих товарів визначається як різниця між продажною (роздрібною) вартістю реалізованих товарів і сумою торговельної націнки на ці товари. Сума торговельної націнки на реалізовані товари визначається як добуток продажної (роздрібної) вартості реалізованих товарів і середнього відсотку торговельної націнки. Середній відсоток торговельної націнки визначається діленням суми залишку торговельних націнок на початок звітного місяця і торговельних націнок у продажній вартості одержаних у звітному місяці товарів на суму продажної (роздрібної) вартості залишку товарів на початок звітного місяця та продажної (роздрібної) вартості одержаних у звітному місяці товарів.

Аналізуючи викладені вище норми, колегія суддів дійшла до висновку про те, що метод ціни продажу можуть застосовувати (якщо інші методи оцінки вибуття запасів не виправдані) підприємства, що мають значну і змінну номенклатуру товарів з приблизно однаковим рівнем торгівельної націнки.

За обставинами справи, відповідачем ставиться до вини завищення вартості документально підтверджених витрат за 2016 рік в сумі 597016,38 грн та за 2017 рік в сумі 578 394,96 грн.

Так, в своїй господарській діяльності позивач придбано (оплачено) продукції (масел, олив та запчастини в асортименті) на загальну суму 4 424 860,92 грн (без ПДВ).

Крім цього, актом перевірки зафіксовано про те, що торгівельна націнка на товар протягом періоду, що перевірявся, складала 19% від закупівельної вартості, оскільки завищення витрат відбулось у зв`язку з включенням позивачем до їх складу суми витрат на придбання товару, що не був реалізований та перебував на залишках на кінець звітного періоду. В ході перевірки господарської діяльності позивача та проведення кількісного аналізу придбаного та реалізованого товару у роздрібній торгівлі на залишок реалізованого товару, по якому не було зроблено кількісний аналіз, для визначення собівартості реалізованого товару ревізором було використано середній процент торгівельної націнки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час проведення перевірки проводився вибірковий порядок перевірки первинних документів.

За змістом акту перевірки за 2016 рік відповідачем вибірково проаналізовано первинних документів на 1395 позицій товару, а за 2017 рік вибірково проаналізовано первинних документів на 1401 позицій, та визначена торгівельна націнка в розмірі 19% за 2016 рік та в розмірі 17% за 2017 рік.

Матеріали справи не містять посилання на докази того, що товари позивача за спірний період мали приблизно однаковий рівень торгівельної націнки.

В своїй апеляційній скарзі відповідач не спростовує доводів позивача про те, що за вибірковим аналізом товарних позицій, торгівельна націнка склала 4,48% в 2016 році; 5,12% в 2017 році, що не співпадає з даними акту перевірки.

Крім цього, апеляційна скарга не містить спростувань того, що при визначенні торгівельної націнки відповідачем не взяті всі вихідні дані, передбачені п.22 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, що призвело до неправильного застосування принципу юридичної визначеності, що є складовою ст.8 Конституції України.

У відповідності до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З огляду на наведені вище підстави, колегія суддів дійшла до висновку про помилковість доводів апеляційної скарги про необґрунтоване завищення позивачем понесених витрат.

При цьому, колегія суддів зауважує на тому, що податкові зобов`язання про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та військового збору є похідними від податку на доходи фізичних осіб, тому теж підлягають скасуванню.

Апеляційна скарга не містить заперечень з приводу такого висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 року по справі № 440/46/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді А.П. Бенедик М.І. Гуцал
Повний текст постанови складено 25.09.2019 року