Справа № 160/5158/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

02 вересня 2019 р. Справа № 160/5158/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіЛозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора КП Цифровий документообіг Дніпропетровської обласної ради Дідова Андрія Олександровича, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фермерське господарство "Дар" про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

04.06.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до державного реєстратора КП Цифровий документообіг Дніпропетровської обласної ради Дідова Андрія Олександровича, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фермерське господарство "Дар", в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора КП Цифровий документообіг Дніпропетровської обласної ради Дідова Андрія Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45895979, від 11.03.2019 року (23:01:21) щодо майна ОСОБА_1 , а саме, незаконного здійснення зміни власника належного ОСОБА_1 на праві власності майна на користь Фермерського господарства ДАР.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є власником механізованого току, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить йому на праві приватної власності, набутого на підставі договору дарування нерухомого майна від 01.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. від 01.09.2016 року за № 1360.

13.03.2019 року при перевірці інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивачу стало відомо, про незаконну перереєстрацію прав, на належний йому на праві власності об`єкт нерухомості, на іншу особу - Фермерське господарство "Дар", без його відома. Вказує, що такі незаконні зміни були внесені державним реєстратором КП «Цифровий документообіг» Дніпропетровської обласної ради Дідовим Андрієм Олександровичем на підставі постанови Дніпровськогого апеляційного суду № 200/6937/17 від 21.02.2019 року, яка взагалі не має жодного відношення ні до позивача, ні до зазначеного об`єкта нерухомості. Також, незаконні дії державного реєстратора КП «Цифровий документообіг» Дніпропетровської обласної ради Дідова Андрія Олександровича були вчинені при наявності зареєстрованої заборони на вчинення реєстраційних дій, внесеної за заявами від 06.03.2019 року, як законного власника нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 . Вчинення державним реєстратором КП Цифровий документообіг Дніпропетровської обласної ради Дідовим Андрієм Олександровичем за відсутності будь-яких юридичних підстав та належної документації реєстраційних дій відносно майна ОСОБА_2 , а саме, здійснення зміни власника належного позивачу на праві власності майна на користь Фермерського господарства ДАР, було незаконним та підлягає негайному скасуванню задля відновлення повноцінної можливості вказаної особи на здійснення належного їй права власності на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 18.06.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідно до вимог ч. 6 ст. 12, ч. 2 ст. 257 та ч. 5 ст. 262 КАС України, а також встановлено відповідачам строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що зазначений вище адміністративний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а тому слід закрити провадження, виходячи з такого.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (стаття 1 ЦК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

У відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди (частина друга статті 393 ЦК України).

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно правовий спір.

За визначенням відповідно до пункту другого частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, та просити про їх захист.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін встановленим законом у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі Занд проти Австрії (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, встановленим законом, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття суду, встановленого законом зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалося між його суб`єктами, суд дійшов висновку, що цей спір належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

Так, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад.

Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Статтею 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів віднесено визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Вказаний спосіб захисту відноситься й до інших суб`єктів владних повноважень, у тому числі виконуючих делеговані функції.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухому майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна: 11.03.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства Цифровий документообіг Дніпропетровської обласної ради Дідовим Андрієм Олександровичем внесено запис про право власності 45895979 за адресою: Дніпропетровська АДРЕСА_1 а, зареєстровано за Фермерським господарством Дар, підстава виникнення права власності: рішення суду, додаткове рішення, серія та номер: 200/6937/17-ц, виданий 21.02.2019, видавник: Дніпровський апеляційний суд, форма власності: приватна.

Таким чином, у поданому до адміністративного суду позові спір стосується прав власності на нерухоме майно: ОСОБА_1 та Фермерського господарства Дар, у тому числі правомірності набуття/припинення прав власності.

Скасування оскаржуваних рішень, прийнятих (вчинених) державним реєстратором, стосується правомірності позбавлення вказаних осіб прав власності на нерухоме майно та відновлення права власності на нерухоме майно первісного власника.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до порушення цивільних прав, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконною (протиправною) такої бездіяльності є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Враховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування, іншим суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи.

Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав іншої особи - Фермерського господарства Дар, а не позивача.

Крім того, суд вважає, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваної реєстраційної дії, тобто остання була вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною п`ятою вказаної норми встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Застосована правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.04.2018 у справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), у справі № 280/267/15-а (провадження №11-164апп18), від 21.03.2018 у справі № 09/1946/15 (провадження №11-95апп18), та постановах Верховного Суду України від 24.01.2017 у справі № 21-1559а16, у постанові від 17.05.2016 справа № 21-331а16, від 27.01.2017 у справі № 201/3164/12.

Пунктом 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд закриває провадження у справ, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли щодо питання права власності чи іншого речового права на нерухоме майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , даний спір підлягає вирішенню місцевим судом в порядку цивільного судочинства, отже суд вважає за необхідне закрити провадження у адміністративній справі.

Згідно з частиною 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

В силу викладеного, суд вважає необхідним роз`яснити позивачу його право звернутися до місцевого суду, в порядку та у строки передбачені Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись ст. ст. 238, 239, 241-244, 248, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження в адміністративній справі № 160/5158/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора КП Цифровий документообіг Дніпропетровської обласної ради Дідова Андрія Олександровича, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фермерське господарство "Дар" про визнання протиправним та скасування рішення закрити.

Відповідно до частини 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, роз`яснити позивачу, що розгляд даної позовної заяви відноситься до юрисдикції місцевого суду, в порядку та у строки передбачені Цивільним процесуальним кодексом України.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 2 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька