Справа № 460/1608/19
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 вересня 2019 року м. Рівне №460/1608/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Самкової Т.А.; позивача - ОСОБА_1 ; представника позивача - адвоката Губара В.Є.; представника відповідача - Терновець А.В.; розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Городоцький виправний центр (№131)» про визнання протиправними та скасування постанов.

У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі іменується - позивач) до Державної установи «Городоцький виправний центр (№131)» (далі іменується - відповідач ), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову чергового помічника начальника Державної установи «Городоцький виправний центр (№131)» Р.В.Радчені від 17.05.2019 про тимчасове поміщення до 24 годин засудженого ОСОБА_1 в дисциплінарний ізолятор; визнати протиправною та скасувати постанову №31 начальника Державної установи «Городоцький виправний центр (№131)» В.В.Гордіюка від 03.06.2019 про поміщення засудженого ОСОБА_1 в дисциплінарний ізолятор.

Заяви по суті справи.

Позивач у позовній заяві вказав, що відбуває покарання в державній установі «Городоцький виправний центр (№131)». Постановою про тимчасове поміщення до 24 годин засудженого в дисциплінарний ізолятор від 17.05.2019 черговим помічником начальника установи Державної установи «Городоцький виправний центр (№131)» Р.В.Радчені позивача тимчасово поміщено в ДІЗО до прибуття начальника. З ДІЗО його звільнено 18.05.2019. Надалі, постановою № 31 про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор Городоцького виправного центру (№131) від 03.06.2019 начальника Державної установи В.В.Гордіюка Шевчука В.В. поміщено в дисциплінарний ізолятор строком на 10 діб без вивода на роботу. Позивач вважає вказані постанови протиправними, оскільки в ДІЗО його поміщено як захід реагування на порушення режиму відбування покарання, постанова винесена неуповноваженою на це особою (ЧПНУ, а не начальником установи) та за відсутності визначених абз.6 п.5 розділу XXI Правил підстав (терміновий випадок та неможливість попередити злочин або грубе порушення). Позивач наголошує, що 17.05.2019 спиртні речовини не вживав, проте перебував у хворобливому стані через отит (запалення_ вуха. Однак, працівники установи у той же день провели освідчення на стан сп`яніння спеціальним технічним засобом «Індикатор АГ1200», за результатами якого встановили наявність у ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння. При вході у приміщення, в якому проводилося свідчення позивач виявив, що технічний засіб вже був під`єднаний до електромережі, а мундштук, в який йому запропонували дмухати, - розпакований та вставлений у втулку засобу, тобто не був стерильним. Жодного документа за результатами освідування мене на стан п`яніння складено не було, освідування, як зазначає позивач, проводилося за сумнівною процедурою, а технічний засіб, використаний працівниками установи при освідуванні, не пройшов повірку робочого засобу вимірювальної техніки та не має сертифікату відповідності, тому результати його використання не можуть вважатися достовірними. Крім того, як визначено ч.8 ст.135 КВК України стягнення може бути накладене лише на особу, яка вчинила проступок, і не пізніше десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилась перевірка, то з дня її скінчення, але не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Однак, всупереч наведеним нормам, постанова № 31 винесена 03.06.2019, тобто на 17-й день з дня виявлення проступку (17.05.2019). Тому, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач адміністративний позов не визнав, подав відзив, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до рапорту молодшого інспектора Веремчука М.Т. від 29.04.2019 №137 під час обходу території житлової установи, було помічено, що засуджений ОСОБА_1 має наявні ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження освідчення за допомогою медичного препарату - індикаторів парів етанолу в повітря, що вдихається в «Інбикатор АГ 1200» позивач відмовився, вину визнав усно, тому рішенням дисциплінарної комісії його було поміщено у дисциплінарний ізолятор строком на 5 діб з виводом на роботу. 17.05.2019 відповідно до рапорту чергового помічника начальника установи Р.В. Радчені було встановлено перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння. За результатами медичного освідчення визначено концентрацію алкоголя, що перевищувала 150мг/м. Від пропозиції пройти освідчення в КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» позивач відмовився. Таким чином, його було поміщено в ДІЗО на 24 години. Факт сп`яніння позивача підтверджено рапортом, поясненням засудженого щодо виготовлення ОСОБА_1 саморобної бражної закваски з хліба та цукру. Таким чином, з врахуванням неодноразових дисциплінарних стягнень за вживання спиртовмісної речовини, було прийнято рішення про поміщення засудженого ОСОБА_1 в дисциплінарний ізолятор на 10 діб. Постанови прийняті у встановлені законодавством строки, тому Державна установа «Городоцький виправний центр (№131)» просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, де вказав, що ЧПНУ не мав повноваження на поміщення позивача в дисциплінарний ізолятор, оскільки на підставі абз. 6 п.5 розділу ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань можливе поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор в якості попереджувального заходу до прибуття начальника установи, а не в якості заходу реагування на порушення режиму відбування покарання. Крім того, позивач наголосив на тому, що все-таки строки застосування покарання порушені відповідачем. Тому, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач надав суду заперечення на відповідь на відзив, де вказав, що відповідно до абз.8 п.5 Розділу ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань - начальник установи виконання покарань має право поміщати засудженого в ДІЗО строком до однієї доби до прийняття рішення про застосування стягнення у разі порушення режиму відбування покарання, що полягало в перебуванні у стані алкогольного наркотичного сп`яніння, участі у конфліктній ситуації, бійці, масових заворушень або інших діях. Що створюють серйозну загрозу підтримці порядку в установі. У разі відсутності начальника установи засуджені можуть бути поміщені в ДІЗО до прибуття начальника установи за постановою про тимчасове поміщення до 24 годин засудженого, винесеною ЧПНУ. Тому, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 10.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 17.07.2019 справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Протокольною ухвалою суду від 02.08.2019 розгляд справи відкладено.

У судовому засіданні 17.09.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача заперечив проти позову та вказав, що будь-яких підстав для задоволення позову немає.

Відповідно до статей 243, 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 відбуває покарання з 10.02.2018 у виді обмеження волі в Державній установі «Городоцький виправний центр (№131)».

Відповідно до постанови про тимчасове поміщення до 24 годин засудженого в дисциплінарний ізолятор Державної установи «Городоцький виправний центр (№131)» від 17.05.2019 у зв`язку з допущенням засудженим ОСОБА_1 вживання спиртних речовин, на підставі пункту 5 розділу ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань засудженого тимчасово поміщено в ДІЗО до прибуття начальника установи (а.с.10).

Згідно з постановою №31 від 03.06.2019 у зв`язку з допущенням 17.05.2019 засудженим ОСОБА_1 порушення встановленого порядку відбування призначеного покарання, яке виразилося у вживанні спиртовмісної речовини, засудженого ОСОБА_1 поміщено в дисциплінарний ізолятор строком на 10 діб, з виводом на роботу (а.с.11).

Позивач не погоджується з вказаними постановами, тому він звернувся до суду.

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

За правилами частини першої статті 7 КВК України, держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (частина 2 статті 7 КВК України).

Правовий статус засуджених, гарантії захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядок застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядок діяльності; нагляд і контроль за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними, врегульовано Кримінально-виконавчим Кодексом України (далі - КВК України).

Статтею 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) передбачено, що кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

За правилами частини четвертої статті 59 КВК України, особи, засуджені до обмеження волі, зобов`язані:

виконувати законні вимоги адміністрації виправного центру, які стосуються порядку відбування призначеного покарання;

сумлінно працювати у місці, визначеному адміністрацією виправного центру;

постійно знаходитися в межах виправного центру під наглядом, залишати його межі лише за спеціальним дозволом адміністрації цього центру, проживати за особистим посвідченням, яке видається взамін паспорта; проживати, як правило, у спеціально призначених гуртожитках;

з`являтися за викликом адміністрації виправного центру;

виконувати в разі залучення роботу із самообслуговування та благоустрою виправного центру.

А в силу вимог частини п`ятої цієї статті, засудженим до обмеження волі забороняється: придбавати, використовувати, зберігати при собі та на території, де вони проживають, а також доставляти на цю територію предмети, вироби і речовини, перелік яких визначений Міністерством юстиції України; вживати спиртні напої і пиво, наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги чи інші одурманюючі засоби.

За вимогами частини десятої цієї статті, порядок і умови виконання покарання у виді обмеження волі і нагляду за засудженими визначаються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

За приписами пункту 3 розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України №2186/5 від 29.12.2014, засудженим забороняється: самовільно залишати установу виконання покарань, порушувати лінію охорони; спілкуватися із засудженими та іншими особами з порушенням встановлених законодавством правил ізоляції, звертатися до них з проханням про виконання незаконних дій; придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в колонії за переліком предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено; продавати, дарувати або відчужувати в інший спосіб на користь інших осіб предмети, вироби і речі, що перебувають в особистому користуванні; заподіювати собі тілесні ушкодження, у тому числі за допомогою іншої особи, завдавати шкоду своєму здоров`ю з метою ухилення від відбування покарання або виконання встановлених обов`язків; завдавати шкоду державному, комунальному майну, майну інших юридичних чи фізичних осіб, у тому числі майну інших засуджених, створювати загрозу заподіяння шкоди такому майну; вживати спиртні напої, наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги чи інші одурманюючі засоби; чинити опір законним діям персоналу колонії, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов`язків, підбурювати до цього інших засуджених; грати в настільні та інші ігри з метою здобуття матеріальної чи іншої вигоди; вживати нецензурні та жаргонні слова, давати і присвоювати прізвиська; самовільно залишати призначену для перебування ізольовану територію, приміщення або визначене місце роботи, а також перебувати без дозволу адміністрації колонії у гуртожитках та відділеннях, у яких вони не проживають, або на виробничих об`єктах, на яких вони не працюють; завішувати чи міняти без дозволу адміністрації колонії спальні місця, а також обладнувати їх у комунально-побутових та інших службових або виробничих приміщеннях; готувати та вживати їжу в непередбачених для цього місцях, виносити продукти харчування з їдальні без дозволу адміністрації колонії; мати при собі предмети і речі в асортименті і кількості, що виходять за межі, встановлені переліком; курити у дисциплінарних ізоляторах, карцерах, приміщеннях камерного типу (одиночних камерах) та виховних колоніях, а також у не відведених для цього місцях; надсилати та отримувати кореспонденцію всупереч порядку, встановленому статтею 113 Кримінально-виконавчого кодексу України; наносити собі або іншим особам татуювання; тримати тварин; виготовляти, зберігати саморобні електроприлади та користуватися ними; cамовільно переплановувати, змінювати конструктивні елементи будівель та споруд колонії, споруджувати на виробничих об`єктах різні об`єкти (лазні, пральні, душові, сейфи, будиночки, будки, приміщення та засоби для відпочинку, опалення).

За вимогами статті 68 КВК України, до засуджених, які порушують трудову дисципліну і встановлений порядок відбування покарання, адміністрація виправного центру може застосовувати такі заходи стягнення: попередження; догана; сувора догана; заборона проживати поза гуртожитком строком до трьох місяців; заборона виходу за межі виправного центру у вільний від роботи час на строк до трьох місяців; поміщення в дисциплінарний ізолятор строком до десяти діб.

Відповідно до частини четвертої статті 69 КВК України, при призначенні заходів стягнення враховуються мотиви і обставини вчинення порушення, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого по суті проступку. Накладені стягнення мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого.

А згідно з частиною п`ятою цієї ж статті, стягнення може бути накладене тільки на особу, яка вчинила проступок, не пізніше десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилася перевірка, то з дня її закінчення, але не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до частини дев`ятої статті 69 КВК України стягнення у виді поміщення в дисциплінарний ізолятор застосовується в порядку, визначеному статтями 134, 135 цього Кодексу.

В свою чергу, за правилами частини першої статті 134 КВК України, при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого.

Статтею 135 КВК України передбачено процедуру дисциплінарного провадження.

Відповідно до цієї статті питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії.

На засідання дисциплінарної комісії запрошуються й інші особи, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності. Члени спостережних комісій на відповідній території мають право бути присутніми на засіданні дисциплінарної комісії та мають право дорадчого голосу.

Особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має бути повідомлена про місце і час засідання дисциплінарної комісії не пізніше ніж за одну добу до його проведення. За заявою засудженого цей термін може бути продовжено, але не більш як на дві доби.

Особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має право користуватися послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії, який представлятиме її інтереси під час засідання комісії. Якщо особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, не має доступу до адвоката або фахівця в галузі права, адміністрація установи виконання покарання зобов`язана надати йому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги.

Засуджений та/або його представник мають право: отримати інформацію про притягнення до дисциплінарної відповідальності, у тому числі документи, що стосуються справи, не пізніш як за одну добу до початку засідання дисциплінарної комісії; бути присутнім на засіданні дисциплінарної комісії під час розгляду питання про його притягнення до дисциплінарної відповідальності; ознайомлюватися з матеріалами дисциплінарного провадження та особової справи, робити виписки, знімати копії з них; надавати пояснення, заперечення та заявляти клопотання в усному та письмовому вигляді, надавати докази; подавати клопотання не пізніш як за двадцять чотири години до визначеного часу засідання про залучення до засідання дисциплінарної комісії осіб, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності.

Під час засідання дисциплінарної комісії заслуховуються пояснення засудженого та його представника, свідків, інших осіб, залучених відповідно до частини третьої та абзацу сьомого частини п`ятої цієї статті, адміністрації установи виконання покарань, особи, яка ініціювала притягнення до дисциплінарної відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу.

Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, яка відбуває покарання, має бути детально вмотивоване та може бути оскаржене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, або її представником.

Судом встановлено, що відповідно до Висновку службового розслідування по факту грубого порушення режиму відбування покарання засудженим до обмеження волі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 27.05.2019 (а.с.57) « 17.05.2019 близько 20 години 30 хвилин, під час обходу території житлової зони, а саме біля лазне-прального комплексу черговим помічником начальника установи старшим лейтенантом внутрішньої служби Радченею Р.В. було виявлено засудженого до обмеження волі ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю із ротової порожнини, порушена вимова, почервоніння очей.

Відразу засудженого ОСОБА_1 , було супроводжено до чергової частини, де запропоновано пройти тест на стан алкогольного сп`яніння за допомогою медичного препарату - індикаторів парів етанолу в повітрі, що вдихається в «ІНДИКАТОР АГ 1200» заводський номер 371 упакований згідно вимог ТУ У 05795783.002-2000 на, що засуджений погодився. Перевірка здійснювалась наступним шляхом: засуджений ОСОБА_1 видихав повітря з ротової порожнини в мундштук, який знаходився в спеціальному отворі медичного препарату. У результаті проведення медичного освідчення даним препаратом було встановлено світлову індикацію «АЛКОГОЛЬ», тобто концентрація парів етанолу перевищує 150 мг/м.куб.

На пропозицію прослідувати до комунального закладу «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» м. Рівне для проведення медичного освідчення на предмет встановлення стану алкогольного сп`яніння засуджений ОСОБА_1 відмовився в категоричній формі…»

Як вказано в подальшому у Висновку, факт правопорушення підтверджений рапортами старшого лейтенанта внутрішньої служби Фрейздорфа Д.І., Радчені В . В. та «іншими матеріалами перевірки».

В матеріалах справи наявні вказані рапорти: чергового помічника начальника установи Р.В. Радчені від 17.05.2019, оперуповноваженого ОГ старшого лейтенанта внутрішньої служби Д.І.Фрейздорфа від 27.05.2019.

Однак, жодних доказів, які б стверджували ту обставину, що засуджений перебував у стані алкогольного сп`яніння, тобто в його крові перебувала спиртовмісна речовина, яка згідно рапортів виявлена у засудженого, відповідач суду не надав.

Засуджений не був доставлений до Комунального закладу «Рівненський обласний центр психіатричного здоров`я населення» Рівненської обласної ради для проведення медичного освідчення на предмет встановлення стану алкогольного та наркотичного сп`яніння у зв`язку, як стверджує відповідач, його відмовою.

Однак, судом критично оцінюються такі зсилання відповідача, оскільки будь-яких інших доказів, у яких було б зафіксовано факт перебування засудженого ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, ДУ «Городоцький виправний центр (№131)» суду не надала. Жодного документа за результатами медичного освідування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою медичного препарату «Індикатор АГ 1200», яке було проведено працівниками відповідача, останній суду не надав. Той факт, що концентрація парів етанолу перевищувала 150 мг/м.куб. у засудженого ОСОБА_1 , як стверджують працівники ДУ «Городоцький виправний центр (№131) у своїх рапортах, не зафіксований.

Крім того, позивач стверджує, що при вході у приміщення, в якому проводилося освідчення, він виявив розпакований мундштук, в який йому було запропоновано дмухати, тобто технічний засіб вже був під`єднаний до електромережі, а мундштук не був стерильним.

Доказів протилежного відповідач - суб`єкт владних повноважень суду не надав.

Посилання відповідача на пояснення засудженого «ОСОБА 1», який підтвердив факт виготовлення та вживання засудженим ОСОБА_1 саморобної бражної закваски з хліба та цукру, суд не може оцінити на підставі повного та об`єктивного дослідження, оскільки даний документ, відповідно до пояснень представника відповідача, було вилучено з особової справи засудженого ОСОБА_1 з метою недопущення фізичної розправи відносно засудженого «Особа 1».

Тому, зважаючи на ту обставину, що відповідно до частини третьої статті 134 КВК України стягнення може бути накладене на особу, яка вчинила проступок, а факт вчинення проступку засудженим ОСОБА_1 не доведений належними та допустимими доказами, тому постанова чергового помічника начальника Державної установи «Городоцький виправний центр (№131)» Р.В.Радчені від 17.05.2019 про тимчасове поміщення до 24 годин засудженого ОСОБА_1 в дисциплінарний ізолятор та постанова №31 начальника Державної установи «Городоцький виправний центр (№131)» В.В.Гордіюка від 03.06.2019 про поміщення засудженого ОСОБА_1 в дисциплінарний ізолятор є протиправними і підлягають скасуванню.

Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, не діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Посилання позивача на факт прийняття постанови про тимчасове поміщення до 24 годин засудженого в дисциплінарний ізолятор від 17.05.2019 неуповноваженою особою, тобто черговим помічником начальника установи, а не начальником установи, суд оцінює критично, оскільки відповідно до абзаців 6-7 пункту 5 розділу ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань встановлено, що у разі відсутності начальника установи виконання покарань у термінових випадках, коли іншими заходами попередити злочин або грубе порушення неможливо, засуджені можуть бути поміщені в ДІЗО або в карцер до прибуття начальника установи або особи, яка виконує його обов`язки, але не більше ніж на 24 години, за постановою про тимчасове поміщення до 24 годин засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань (додаток 27), винесеною ЧПНУ. Така ізоляція стягненням не є, але якщо начальник установи виконання покарань приймає рішення про накладення стягнення у виді поміщення особи, яка скоїла проступок, у ДІЗО або в карцер, цей час перебування в ізоляції зараховується до загального строку тримання у ДІЗО або в карцері.

Зсилання представника позивача на абзац 8 пункту 5 розділу розділу ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань є помилковим, оскільки даний абзац стосується поміщення засудженого в ДІЗО строком до однієї доби до прийняття рішення про застосування стягнення у разі порушення режиму відбування покарання, що полягало в перебуванні у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння, участі у конфліктній ситуації, бійці, масових заворушеннях або інших діях, що створюють серйозну загрозу підтримці порядку в установі, на підставі постанови начальника установи виконання покарань про тимчасове поміщення засудженого в окрему камеру дисциплінарного ізолятора саме на час проведення службового розслідування.

Спірна постанова від 17.05.2019, прийнята ЧПНУ Радченею Р.В. про поміщення засудженого ОСОБА_1 в ДІЗО терміном на 24 години до прибуття начальника установи на підставі абзаців 6-7 пункту 5 розділу ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Щодо порушення строків прийняття постанови №31 від 03.06.2019, то суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 134 КВК стягнення може бути накладене тільки на особу, яка вчинила проступок, не пізніше десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилася перевірка, то з дня її закінчення, але не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. 17 травня 2019 року працівниками відповідача був виявлений проступок позивача, 27 травня 2019 року - прийнятий висновок за результатами службового розслідування, а 03.06.2019 - постанова №31 про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор. Таким чином, строки застосування стягнення порушені не були.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів учасників справи, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази надані позивачем - суд дійшов висновку, що обґрунтування на які посилається останній, дають суду підстави для висновків, які спростовують доводи відповідача, а відтак наявні підстави для задоволення позову.

В зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце відбування покарання: АДРЕСА_1; паспорт № НОМЕР_1 , виданий 30.01.2018) до Державної установи «Городоцький виправний центр (№131)» (35331, Рівненська область, Рівненський район, село Городок, вулиця Барона Штейнгеля, 92А; ) про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати постанову від 17 травня 2019 року про тимчасове поміщення до 24 годин засудженого ОСОБА_1 в дисциплінарний ізолятор, та постанову №31 від 03 червня 2019 року про поміщення засудженого ОСОБА_1 в дисциплінарний ізолятор.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 23 вересня 2019 року.

Суддя Недашківська К.М.