Справа № 826/10814/17
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 вересня 2019 року № 826/10814/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі Головуючого судді Погрібніченка І.М., суддів Літвінової А.В., Шулежка В.П. при секретарі судового засідання Садоховій В.С. розглянувши в загальному позовному провадженні адміністративну справу

за позовом1. Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз", 2. Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Харківміськгаз", 3. Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз"
до треті особи:Кабінету Міністрів України 1. Міністерство соціальної політики України, 2. Державна регуляторна служба України, 3. Публічне акціонерне товариство "Кременчукгаз" 4. Публічне акціонерне товариство "Вінницягаз", 5. Публічне акціонерне товариство "Волиньгаз", 6. Публічне акціонерне товариство "Донецькміськгаз", 7. Публічне акціонерне товариство "Житомиргаз", 8. Публічне акціонерне товариство "Закарпатгаз", 9. Публічне акціонерне товариство "Запоріжгаз", 10. Публічне акціонерне товариство "Київоблгаз", 11. Публічне акціонерне товариство "Луганськгаз", 12. Публічне акціонерне товариство "Львівгаз", 13. Публічне акціонерне товариство "Миколаївгаз", 14. Публічне акціонерне товариство "Рівнегаз", 15. Публічне акціонерне товариство "Сумигаз", 16. Публічне акціонерне товариство "Херсонгаз", 17. Публічне акціонерне товариство "Тисменицгаз", 18. Публічне акціонерне товариство "Хмельницькгаз", 19. Публічне акціонерне товариство "Черкасигаз", 20. Публічне акціонерне товариство "Чернівцігаз", 21. Публічне акціонерне товариство "Чернігівгаз", 22. Публічне акціонерне товариство "Івано - Франківськгаз", 23. Публічне акціонерне товариство "Тернопільгаз"
пропро скасування пункту 3 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою від 18 серпня 2017 року №609,
за участю представників:

позивачів 1 та 2 - Богдан С.В.,

позивача 3 - Баранова В.І.,

відповідача - Пуленця А.С.,

третьої особи 2 - Мельниченко В.О.,

На підставі частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 11 вересня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Дніпрогаз" (далі - ПАТ "Дніпрогаз", позивач 1) із позовною заявою до Кабінету Міністрів України (далі - КМУ, відповідач), у якій просить суд скасувати пункт 3 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою від 18 серпня 2017 року №609 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" з моменту прийняття.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2017 року (суддя Аблов Є.В.) у справі було відкрито провадження та призначено до її судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2017 року (суддя Аблов Є.В.) об`єднано для спільного розгляду адміністративну справу №826/10814/16 за позовом публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" до Кабінету Міністрів України, за участю третьої особи - Державної регуляторної служби України про скасування пункту 3 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою від 18.08.2017 року №609, з адміністративною справою №826/10775/17 за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Харківміськгаз" (далі - позивач 2) до Кабінету Міністрів України про скасування пункту 3 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою від 18.08.2017 року №609, та з адміністративною справою №826/11005/17 за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (далі - позивач 3)до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та скасування постанови в частині та присвоєно їм спільний №826/10814/17.

Під час розгляду даної справи до участі в її розгляді залучено в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство соціальної політики України, Державну регуляторну службу України, Публічне акціонерне товариство "Кременчукгаз", Публічне акціонерне товариство "Вінницягаз", Публічне акціонерне товариство "Волиньгаз", Публічне акціонерне товариство "Донецькміськгаз", Публічне акціонерне товариство "Житомиргаз", Публічне акціонерне товариство "Закарпатгаз", Публічне акціонерне товариство "Запоріжгаз", Публічне акціонерне товариство "Київоблгаз", Публічне акціонерне товариство "Луганськгаз", Публічне акціонерне товариство "Львівгаз", Публічне акціонерне товариство "Миколаївгаз", Публічне акціонерне товариство "Рівнегаз", Публічне акціонерне товариство "Сумигаз", Публічне акціонерне товариство "Херсонгаз", Публічне акціонерне товариство "Тисменицгаз", Публічне акціонерне товариство "Хмельницькгаз", Публічне акціонерне товариство "Черкасигаз", Публічне акціонерне товариство "Чернівцігаз", Публічне акціонерне товариство "Чернігівгаз", Публічне акціонерне товариство "Івано - Франківськгаз", Публічне акціонерне товариство "Тернопільгаз".

18 жовтня 2017 року, зважаючи на неявку представників сторін у судове засідання, ухвалено рішення подальший розгляд справи проводити у порядку письмового провадження.

Відповідно до Розпорядження Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 квітня 2019 року №278 справу №826/10814/17 повторно розподілено на суддю Погрібніченка І.М.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при прийнятті спірної постанови КМУ не дотримано принципу передбачуваності, що означає послідовність регуляторної діяльності, відповідність її цілям державної політики, а також планам з підготовки проектів регуляторних актів, що в свою чергу дозволяє суб`єктам господарювання здійснювати планування їхньої діяльності.

Зокрема, як зазначають позивачі, проект спірної постанови не було включено до плану підготовки проектів регуляторних актів Кабінету Міністрів на 2017 рік та оскаржувана постанова не була опублікована, або в будь-який інший спосіб оприлюднена до моменту її прийняття, що в свою чергу позбавило позивачів та інших заінтересованих осіб надати свої пропозиції та зауваження до її проекту. Вказане, на думку позивачів, свідчить про порушення КМУ Закону України «Про державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», в частині обов`язку забезпечити обов`язкове оприлюднення проекту регуляторного акту.

Також позивачі звертали увагу, що постанова від 18.08.2017 року № 609 в частині, що оскаржується, всупереч вимогам глави 6 розділу III Кодексу газорозподільних систем, прямо примушує газорозподільне та газопостачальне підприємство змінювати цільове та договірне призначення природного газу та джерело покриття витрат, що виникли через недостатність ресурсу для компенсації норм споживання газу населенням, у якого відсутні прилади обліку газу. Вказане призводить до додаткового штучного фінансового навантаження на підприємства позивачів, а за умови відсутності врахування таких обсягів в тарифі на розподіл природного газу, останні будуть позбавлені можливості своєчасно та в повній мірі розрахуватись з Оператором ГТС, що спричинить судові спори та надасть Операторам ГТС можливість нараховувати штрафні та фінансові санкції на таку заборгованість.

Відповідно до наявного в матеріалах справи заперечення проти позову, відповідач вказує, що оскаржувану постанову Кабінетом Міністрів України було видано на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас, у поданих до суду додаткових заперечення проти позову, представник Кабінету Міністрів України звертав увагу, що оскаржуваною постановою внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2017 № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», якою зменшено норми споживання газу населенням у разі відсутності газових лічильників: плита газова за наявності централізованого гарячого водопостачання 4,4 на 3,3, плита газова у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача з 7,1 на 5,4, плита газова та водонагрівач з 14 на 10,5. Тобто, оскаржувана постанова встановлює норми споживання газу для приготування їжі та підігріву води, про що зазначається у пояснювальній записці до проекту Постанови.

Також відповідач зазначав, що відповідно до вказаної постанови обов`язок щодо встановлення лічильників газу покладено саме на суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу до яких відносяться позивачі. За умови відсутності відповідного газового лічильника облік норм споживання газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Вказана обставина спростовує доводи позивачів в частині протиправності встановлення Урядом норм споживання газу, що як на їх думку, прямо змінює цільове та договірне призначення обліку природного газу щодо споживачів у яких відсутні прилади обліку газу та у свою чергу призводять до штучного фінансового навантаження на Операторів газорозподільних мереж.

А тому, оскільки позивачами не надано жодного допустимого та належного доказу невідповідності оскаржуваного акту КМУ правовим актам вищої юридичної сили та перевищення останнім повноважень при його прийнятті, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, у зв`язку із чим задоволені бути не можуть.

В подальшому, під час розгляду даної справи, представником відповідача надано докази визнання таким, що втратив чинність пункту 3 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою від 18 серпня 2017 року №609 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України", у зв`язку із чим просив закрити провадження у справі.

Згідно наявного в матеріалах справи письмового пояснення третьої особи 1 (Міністерства соціальної політики України), остання проти адміністративного позову заперечувала та просила відмовити в його задоволені, обґрунтовуючи тим, що оскаржувана постанова не підпадає під визначення регуляторного акту.

Згідно наявного в матеріалах справи письмового пояснення третьої особи 2 (Державної регуляторної служби України), остання зазначила, що зверталася до Прем`єр-міністра України Гройсмана В.Б. з листом про порушення процедури розроблення, погодження та прийняття регуляторного акта, а саме постанови КМУ від 18.08.2017 року № 609 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" в частині внесення змін в додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників", та просила суд взяти дані пояснення до уваги під час вирішення даної справи.

Третя особа 19 (Публічне акціонерне товариство "Черкасигаз") подала до суду клопотання про розгляд даної справи за її відсутності.

При цьому, треті особи 2-18, 20-23 письмових пояснень щодо змісту позовних вимог до суду не подали.

20 червня 2019 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва було закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 11.09.2019 року відмовлено у задоволені представника Кабінету Міністрів України про закриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 609 " Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" (далі - Постанова № 609) внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 р. № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" (Офіційний вісник України, 2016 р., № 24, ст. 958), зокрема до її Додатку, а саме:

1) у графі "Норма споживання" цифри "4,4", "7,1" і "14" замінити відповідно цифрами "3,3", "5,4" і "10,5";

2) в абзаці першому примітки до додатка цифри "7,1" замінити цифрами "5,4".

Незгода з зазначеною вище постановою відповідача в частині внесення змін до пункту 3 Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 р. № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" обумовила позивачів звернутись до суду.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і Законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та Законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Акти Кабінету Міністрів України, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» 11 вересня 2003 року № 1160-IV (далі - Закон № 1160-IV).

Відповідно до преамбули Закону № 1160-IV цей Закон визначає правові та організаційні засади реалізації державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

Відповідно до ст. 1 вищевказаного Закону, регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Повноваження Кабінету Міністрів України у спірних правовідносинах регламентовано Конституцією України, Законом України «Про Кабінет Міністрів України» (далі - Закон № 794), Законом № 1160, Регламентом Кабінету Міністрів України, затвердженим постановою КМУ від 18.07.2007 № 950.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» № 794 (далі - Закону № 794) Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Згідно зі статтею 24 Закону № 1160-IV кожен проект регуляторного акта, що внесений на розгляд до Кабінету Міністрів України, подається для підготовки експертного висновку щодо регуляторного впливу до структурного підрозділу Секретаріату Кабінету Міністрів України, на який рішенням Кабінету Міністрів України покладено відповідну функцію.

Порядок та строки підготовки експертних висновків щодо регуляторного впливу проектів регуляторних актів, внесених на розгляд Кабінету Міністрів України, встановлюються Регламентом Кабінету Міністрів України.

На засідання Кабінету Міністрів України разом із проектом регуляторного акта подаються аналіз регуляторного впливу, яким супроводжується цей проект, та експертний висновок щодо регуляторного впливу відповідного проекту регуляторного акта.

Разом з тим, відповідно до абзацу 1 пункту 5 § 33 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року № 950 (зі змінами), проект акта Кабінету Міністрів підлягає обов`язковому погодженню усіма заінтересованими органами, а також Мінфіном та Мінекономрозвитку (за винятком проекту розпорядження з кадрових питань та щодо зміни особи, уповноваженої на підписання міжнародного договору України, а також проектів актів з питань утворення та організації роботи комітету з призначення керівників особливо важливих для економіки підприємств і комісії з відбору керівників особливо важливих для економіки підприємств, оголошення відбору та призначення чи погодження кандидатур претендентів на посаду керівників і членів наглядових рад таких підприємств).

Опрацювання проектів актів Кабінету Міністрів України у Секретаріаті Кабінету Міністрів України та розгляд проектів актів Кабінету Міністрів України унормовано відповідно главами 26, 27 Регламенту Кабінету Міністрів України.

Врегулювання розбіжностей у позиціях органів виконавчої влади, координація їх дії з метою пошуку взаємоузгоджених рішень, забезпечення узгодження з усіма заінтересованими органами та доопрацювання проектів актів здійснюється Урядовим комітетом відповідно до пункту 2 частини другої § 28-1 розділу 3-1 Регламенту Кабінету Міністрів України.

Наслідки невідповідності проекту акта законодавству передбачено у § 27 Регламенту Кабінету Міністрів України, відповідно до якого, у разі, коли за висновком Міністерства юстиції України проект акта Кабінету Міністрів України не відповідає Конституції та законам України, актам Президента України, рішення щодо такого проекту акта приймається на засіданні Кабінету Міністрів України.

Розгляд проектів актів Кабінету Міністрів України унормовано § 55-1 глави 7 Регламенту Кабінету Міністрів України. Відповідно до якого, акт Кабінету Міністрів України приймається, якщо за результатами розгляду на засіданні до нього не висловлено зауважень.

Матеріалами справи встановлено, що 23.03.2016 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 203 «Про норми споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників».

Відповідно до вказаної постанови, норма споживання природного газу на плиту газову встановлюється 7,1 куб. метра на людину на місяць - за наявності централізованого гарячого водопостачання.

У період відсутності централізованого гарячого водопостачання населення норма споживання природного газу на плиту газову встановлюється 7,1 куб. метра на людину на місяць.

При цьому, норма споживання природного газу на плиту газову та водонагрівач - 14 куб. метра на людину на місяць.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 609 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 р. № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" (Офіційний вісник України, 2016 р., № 24, ст. 958), зокрема до її Додатку, а саме:

1) у графі "Норма споживання" цифри "4,4", "7,1" і "14" замінити відповідно цифрами "3,3", "5,4" і "10,5";

2) в абзаці першому примітки до додатка цифри "7,1" замінити цифрами "5,4".

Судом з матеріалів справи встановлено, зокрема з пояснювальної записки до проекту постанови КМУ «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», що остання приймалася з метою удосконалення та підвищення ефективності програми соціальної підтримки населення при оплаті житлово-комунальних послуг.

Так, проектом акта пропонувалося врахувати доходи для призначення субсидії не на чотири, а на два попередніх квартали, а також проводити розрахунок субсидії на опалювальний сезон у жовтні на підставі доходів за перший-другий квартали поточного року, що сприятиме посиленню адресності надання державної допомоги.

За результатами правової експертизи проекту оскаржуваної постанови Міністерством юстиції України складено висновок від 28.08.2017 року, відповідно до якого проект оскаржуваної постанови відповідає Конституції України, а також актам законодавства, що мають вищу юридичну силу та узгоджується з актами такої ж юридичної сили.

Відповідно до довідки про погодження проекту постанови від 02.08.2017 року зазначений проект було погоджено: Міністерством фінансів України, Головою Спільного представницького органу репрезентативних всеукраїнських об`єднань професійних на національному рівні, Міністерством регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України, першим віце-прем`єр-міністром України-Міністром економічного розвитку і торгівлі України, Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Головою Спільного представницького органу сторони роботодавців на національному рівні.

Обґрунтовуючи протиправність та незаконність постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 609 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» позивачі посилалися на порушення процедури її прийняття, зокрема, в частині погодження її проекту та не здійснення аналізу фактичних норм споживання газу населенням, що призвело до зниження норми такого споживання.

Під час розгляду даної справи судом надано оцінку доводам позивачів, відповідача та третіх осіб, втім при її вирішенні, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 9 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 року № 63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами» визнано такими, що втратили чинність:

- постанова Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 р. № 203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" (Офіційний вісник України, 2016 р., № 24, ст. 958);

- пункт 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 р. № 609 (Офіційний вісник України, 2017 р., № 69, ст. 2074).

Вказана постанова Уряду від 30.01.2019 року № 63 була офіційно опублікована 08.02.2019 року в газеті «Урядовий кур`єр», а тому в силу норм абз. 1 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 №794-VII вважається такою, що набрала чинності з 08.02.2019 року.

Суд зазначає, що відповідно до загального правила дії нормативно-правових актів у часі, застосуванню підлягають тільки діючі (чинні) нормативно-правові акти, тобто ті, які набрали і не втратили чинності на момент застосування.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України (п. 1 резолютивної частини Рішення N 6-зп від 25 листопада 1997 року; п. 1 резолютивної частини Рішення N 9-зп від 25 грудня 1997 року; та п. 1 резолютивної частини Рішення N 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

У Рішенні N 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, системне тлумачення ст. 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що ч. 2 цієї статті гарантує "кожному" захист "своїх прав", які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано ч. 3, 5 та 6 ст. 55 Конституції України.

Отже, враховуючи викладене вище, а також ту обставину, що на час вирішення справи, пункт 3 змін, що вносився до постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 р. № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 р. № 609 визнано таким, що втратив свою чинність, суд приходить до висновку, що скасування оскаржуваного пункту вказаної постанови не буде мати на меті поновлення прав позивачів, які вони вважають порушеними, оскільки даний пункт є таким, що втратив свою чинність, як і сама постанова до якої вносилися відповідні зміни.

Тобто, зазначена вище обставина, а саме, втрата чинності оскаржуваним позивачами пунктом постанови, виключає можливість застосування обраного позивачем способу захисту їх порушеного права та визнання його повторно нечинними судом.

Відповідно до положень чч. 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку позивач в силу норм Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору не звільнений та відомості щодо понесених відповідачем судових витрат відсутні, а тому судові витрати за рахунок позивача на користь відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" (, 49101, м. Дніпро, вул. О. Кониського, 5), Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Харківміськгаз" (, 61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59), Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (, 36020, м. Полтава, вул. Козака, 2) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя І.М. Погрібніченко

Судді: А.В. Літвінова

В.П. Шулежко

Повний текст рішення виготовлено та підписано 26.09.2019 року.