Справа № 420/67/19
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/67/19
Головуючий в 1 інстанції: Соколенко О. М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.
при секретарі Поповій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
В січні 2019 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач), в якому (з врахуванням уточнень позовної заяви (т.1 а.с.50-54)) просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати позивачу винагороди за тривалість безперервної військової служби за 20 календарних років у сумі 1686,00 грн., що є 1,5 від розміру посадового окладу і окладу за військовим званням;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити на користь позивача нарахування грошової винагороди за 20 років тривалості безперервної військової служби у сумі 1686,00 грн., що є 1,5 від розміру посадового окладу і окладу за військовим званням та виплатити з врахуванням проведених виплат у сумі 843,00 грн., що підлягає індексації;

- визнати протиправним та скасувати пп.1 п.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09.07.2018 року №108, яким наказано здійснити виплату на користь позивача щодо винагороди за 20 років тривалості безперервної військової служби в сумі 749,25 грн..

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач всупереч судових рішень першої і апеляційної інстанції в адміністративній справі №815/597/18, що набрали законної сили, та додатку 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294, здійснено позивачу дві виплати у якості винагороди за 20 років тривалості безперервної військової служби на загальну суму 843,00 грн., що є меншою сумою від розміру 1,5 посадового окладу і окладу за військовим званням, тобто, не відповідає судовим рішенням та наведеній нормі законодавства. На думку позивача, є очевидною протиправність дій відповідача щодо загального нарахування і виплати позивачу грошової винагороди за тривалу безперервну військову службу протягом 20 календарних років у розмірі 843,00 грн., тобто у розмірі 50% від розміру 1,5 посадового окладу і окладу за військовим званням позивача, що призвело до недоплати грошової винагороди за тривалу безперервну військову службу протягом 20 календарних років, яка, як додатковий вид грошового забезпечення військовослужбовців, упорядкована у встановленому законом порядку, а відтак, така виплата повинна здійснюватися у повному обсязі.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу частини винагороди за тривалість безперервної військової служби за 20 календарних років у сумі 843,00 грн.. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити на користь позивача нарахування та виплату частини грошової винагороди за 20 років тривалості безперервної військової служби у сумі 843,00 грн. із утриманням (відрахуванням) з цієї суми всіх обов`язкових податків, платежів та зборів. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, капітан 3 рангу, проходив військову службу на посаді заступника командира батальйону управління по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 та відповідно до ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з урахуванням вимог п.1 ч.8 цієї статті за п.«е» (через службову невідповідність) звільнений з військової служби в запас та з 29.09.2017 року виключений зі списків особового складу військової частини і знятий з усіх видів грошового забезпечення.

Вважаючи протиправними бездіяльність та дії військової частини НОМЕР_1 , в тому числі, щодо виключення зі списків особового складу без згоди позивача та проведення всіх необхідних розрахунків, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із відповідним позовом у справі №815/597/18.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 року по справі №815/597/18:

- задоволено частково адміністративний позов до Військової частини НОМЕР_1 ;

- визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо виключення позивача без його згоди зі списків особового складу без проведення усіх необхідних розрахунків;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату на користь позивача винагороди за 20 років тривалості безперервної військової служби, грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення за період з 31.08.2017 року по день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2016, 2017 роки та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік;

- в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2018 року по справі №815/597/18:

- рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 року в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату на користь позивача матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік скасовано;

- у вказаній частині прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні вимоги позивача до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання здійснити нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік;

- в іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 року залишено без змін.

Так, у постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2018 року по справі №815/597/18 в частині нарахування та виплати на користь позивача винагороди за 20 років тривалості безперервної військової служби, зокрема, із посиланням на додаток 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», п.п.32.1-32.8 розділу ХХХІІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України 11.06.2008 року №260, встановлено наступне:

«…Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки-розрахунку про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення №4061 від 25.11.2016 року, з 23.07.2016 року відповідачем розпочато виплату позивачу надбавки за вислугу 20 років.

Також, пунктом 4 наказу в/ч НОМЕР_1 від 29.09.2017 року №226 визначено, що вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах станом на 10 травня 2017 року становить 20 років 06 місяців 09 днів.

З вказаного слідує, що відповідачем самостійно здійснювалося обчислення грошового забезпечення позивача з врахуванням наявності у нього 20 років вислуги…».

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, при вирішенні даної адміністративної справи, вищевказані обставини, які встановлені рішенням суду по справі №815/597/18, не підлягають доказуванню.

З метою виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 року по справі №815/597/18 та керуючись положеннями Закону України «Про виконавче провадження» командиром військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) прийнято наказ №108 від 09.07.2018 року «Про здійснення нарахувань та виплат ОСОБА_1 ».

Вказаним наказом, зокрема, наказано помічнику командира полку з фінансової роботи начальнику фінансово-економічної служби здійснити виплату на користь позивача винагороди за 20 років тривалості безперервної військової служби в сумі 749,25 грн..

Не погоджуючись з розміром виплат, позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою від 19.09.2018 року «Щодо не виплати винагороди за 20 років безперервної військової служби», в якій відповідно до Закону України «Про звернення громадян», ст.110 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, зазначив про безпідставну невиплату винагороди за 20 років тривалості безперервної військової служби у розмірі 1,5 посадового окладу і окладу за військовим званням, установленої додатком 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб.

Зокрема, у вказаній заяві позивач зазначає, що 18.07.2018 року на його рахунок зараховано 16301,41 грн., з яких 749,25 грн. - винагорода за 20 років тривалості безперервної військової служби, відповідно до відповіді військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2018 року №1444. Однак, позивач не погоджується з розміром винагороди 749,25 грн. та наполягає на тому, що розмір такої винагороди повинен складати 1686,00 грн. (999,00 грн. посадовий оклад х 1,5 + 125,00 грн. оклад за військовим званням х 1,5). Позивач стверджує, що йому недоплатили вказану винагороду на суму 936,75 грн. (1686 грн. - 749,25 грн.).

У відповідь на вказану заяву позивача військова частина НОМЕР_1 направила позивачу лист від 09.11.2018 року №1803, в якому з посиланням на положення п.32.8 розділу XXXII Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра Оборони України від 11.06.2008 року №260, п.7 постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 року, навела свій розрахунок винагороди за тривалість безперервної військової служби наступним чином: (посадовий оклад 999,00 грн. + оклад за військове звання125,00 грн.) х 1,5 /2, = 843,00 грн..

Отже, позиція відповідача полягає в тому, що виплата винагороди повинна здійснюватися в розмірі 50% від належної суми, тобто половина від 1686 грн..

Також, у листі від 09.11.2018 року №1803 зазначено, що:

- 18.07.2018 року на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 року по справі №815/597/18 та згідно наказу командира військової частини № НОМЕР_1 від 09.07.2018 року №108, позивачу виплачена сума у розмірі 749,50 (без врахування окладу за військовим званням в розрахунок винагороди за тривалість безперервної військової служби), та відповідно залишок для виплати складає 93,50 грн. (843,00 грн. -749,50 грн.);

- 19.10.2018 року (платіжне доручення від 18.10.2018 року №594, розрахунково-платіжна відомість за видами виплат №171, довідка-розрахунок винагороди за тривалу безперервну військову службу) позивачу донараховано та виплачено 92,10 грн. (93,50 грн.*1,5% військового збору).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач протиправно не здійснив позивачу виплату одноразової грошової допомоги в повному розмірі, оскільки питання виплати грошової винагороди за 20 років безперервної служби у Збройних Силах України було впорядковане спочатку Інструкцією №260, а потім Наказом №260.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується у розмірах, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового i начальницького складу та деяких інших осіб» (яка діяла на момент виникнення у позивача права на отримання винагороди) (надалі - Постанова №1294) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 7 Постанови №1294 визначено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу у високомобільних десантних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

В свою чергу, відповідно до додатку №25 до постанови №1294 «Додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та інших розвідувальних органів», визначено вид грошового забезпечення (одноразовий) «винагорода за тривалість безперервної військової служби, посадовий оклад і оклад за військовим званням», яка виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби, а саме, за 20 років у 1,5 розмірі.

Згідно з п.2 Постанови №1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

З наведеного вбачається, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Міністерству оборони України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.

Відповідачем не заперечується право позивача на отримання винагороди за тривалість безперервної військової служби (за 20 років), однак, відповідач вважає, що положення додатку 25 до Постанови №1294 застосовуються, з урахуванням саме п.7 цієї Постанови.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо помилковості заперечень відповідача, виходячи з наступного.

Так, відповідач зменшив належну позивачу суму винагороди за тривалість безперервної військової служби на 50 відсотків, керуючись пунктом 7 Постанови від 07.11.2007 року №1294, яким, як вже зазначено вище, було передбачено, що до моменту упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, виплата таких видів грошового забезпечення, у тому числі і винагороди за тривалість безперервної військової служби, здійснюється в обсязі до 50 відсотків.

11.06.2008 року відповідно до Постанови №1294 Міністром оборони України прийнято наказ №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 року за №638/15329, яким затверджено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (надалі - Інструкція №260), що діяла на момент виникнення у позивача права на отримання винагороди.

Відповідно до п.1.1 розділу І вказаної Інструкції №260, ця Інструкція визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Правила виплати винагороди за тривалість безперервної військової служби визначені пунктами 32.1-32.8 розділу XXXII Інструкції №260.

Згідно з п.32.1 розділу XXXII Інструкції №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, одноразово, залежно від тривалості безперервної календарної військової служби, виплачується винагорода в таких розмірах, зокрема, за 20 років безперервної військової служби - 1,5 відсотків від посадового оклад і окладу за військовим званням.

Винагорода за тривалість безперервної військової служби виплачується за місцем штатної служби за наказом командира військової частини, а командирам військових частин (начальникам) - за наказами вищих командирів (начальників).

У наказі на підставі особової справи військовослужбовця визначаються строк його безперервної календарної військової служби та розмір винагороди.

Відповідно до п.32.8 розділу XXXII Інструкції №260 винагорода за тривалість безперервної військової служби військовослужбовцям нараховується від окладу за основною посадою, яку займає військовослужбовець на день виникнення права на винагороду, та окладу за військовим званням. При цьому посадові оклади беруться до розрахунку без підвищень, передбачених законодавством України.

Під час виплати винагороди військовослужбовцям, які на день виникнення права на винагороду перебувають у розпорядженні, та тим які звільнені від посад, до розрахунку беруться посадові оклади за останніми штатними посадами (з урахуванням зміни норм грошового забезпечення), що вони займали.

Вказана Інструкція №260 втратила чинність 20.07.2018 року на підставі наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», однак, діяла станом на дату виникнення у позивача права на виплату винагороди за 20 років безперервної служби.

Таким чином, Міністерством оборони України вищевказаною Інструкцією упорядковано перелік додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, до складу яких входить й винагорода за тривалість безперервної військової служби, а тому п.7 Постанови №1294 не підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Вказана правова позиція стосовно того, що упорядкування додаткових видів грошового забезпечення здійснено саме вищевказаною Інструкцією №260 неодноразово висловлювалась Вищим адміністративним судом України, зокрема у постановах від 03.08.2016 року по справі №2-а-2047/12/2770 (К/800/15588/13), від 04.11.2015 року по справі №К/9991/2942/11, а також Верховним Судом у постанові від 31.01.2018 року по справі №808/8403/13-а.

Отже, посилання відповідача на положення п.7 Постанови №1294 щодо обмеження зазначених виплат 50 відсотками є помилковими, оскільки, як вказано в цій нормі, такі обмеження установлювалися до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення. Упорядкування здійснено зазначеною вище Інструкцією №260, в якій відсутні положення про обмеження відповідних виплат 50 відсотками.

Згідно довідки-розрахунку винагороди за тривалу безперервну військову службу капітана 3 рангу, посадовий оклад позивача складає 999,00 грн. та оклад за військове звання складає 125,00 грн..

Таким чином, розмір грошової винагороди за 20 років тривалості безперервної військової служби повинен обчислюватися із розрахунку (999 грн. + 125 грн.) х 1,5, що дорівнює 1686,00 грн.. Відповідач також визначив цю суму у розмірі 1686,00 грн. як 1,5 розміру винагороди за тривалу безперервну військову службу, однак помилково вважає, що вона має бути виплачена у 50% розмірі.

За таких підстав та враховуючи, що Наказом №260 впорядковано питання виплати грошової винагороди за 20 років безперервної служби у Збройних Силах України, відповідач протиправно не здійснив позивачу виплату одноразової грошової допомоги в повному розмірі.

Враховуючи наведене, колегія суддів робить висновок, що розмір грошової винагороди позивача за 20 років тривалості безперервної військової служби складає 1686,00 грн. (1,5х (999 грн. (посадовий оклад) + 125,00 грн. (оклад за військовим званням), із утриманням (відрахуванням) з цієї суми всіх обов`язкових податків, платежів та зборів.

Таким чином, з врахуванням виплати позивачу винагороди за тривалу безперервну військову службу в розмірі 50% від її повного розміру, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про часткове задоволення вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати позивачу винагороди за тривалість безперервної військової служби за 20 календарних років, та про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити на користь позивача нарахування грошової винагороди за 20 років тривалості безперервної військової служби.

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити суму у розмірі 843,00 грн., із здійсненням індексації, а також про скасування пп.1 п.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09.07.2018 року №108, яким наказано здійснити виплату на користь позивача винагороду за 20 років тривалої безперервної військової служби в сумі 749,25 грн., колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів незаконності тієї частини рішення суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні частини позовних вимог, то рішення суду першої інстанції в цій частині апеляційному перегляду не підлягає.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 24 вересня 2019 року.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.