Справа № 826/5495/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5495/18 Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Кучми А.Ю., Пилипенко О.Є.

за участю секретаря судового засідання: Лещенко В.С.

розглянувши у судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Ізоляція" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року (повний текст рішення складено 11.12.2018) у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Ізоляція" до Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України, третя сторона - Державна казначейська служба України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року позивач, Приватного акціонерного товариства "Ізоляція", звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо непідготовки та ненадсилання у встановлений законом строк стислого викладу рішення Європейського суду з прав людини від 12.10.2017 у справі "Бурмич та інші проти України"; щодо несповіщення у встановле ний законом строк причетних осіб про зазначене рішення; щодо неза безпечення перекладу та оприлюднення повного тексту зазначеного рі шення і засвідчення автентичності такого перекладу;

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України щодо невжиття ефективних заходів за гального характеру на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти Украї ни";

- стягнути з державного бюджету на користь Приватного акціонерного товариства "Ізоляція" 37 009 386,18 8 (тридцять сім мільйонів дев`ять тисяч триста вісімдесят шість гривень, 18 копійок) на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок протиправної бездіяльності органів дер жавної влади під час здійснення ними своїх повноважень.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що суд першої інстанції:

- помилково встановив ту обставину, що заяву позивача було приєднано до 12 148 заяв у справі "Бурмич та інші проти України", а не навпаки;

- дійшов помилкового висновку про необов`язковість рішення у справі "Бурмич та інші проти України";

- не врахував, що пілотне рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти Украї ни" розповсюджується на позивача;

- взяв до уваги докази відповідачів, подані з порушенням процесуальних строків без клопотання про продовження таких строків;

- встановивши відсутність причинно-наслідкового зв`язку між збитками позивача і бездіяльностю відповідача, проігнорував, що такий зв`язок фактично визнав ЄСПЛ у мотивувальній частині рішення у справі"Бурмич та інші проти України";

- рішення суду першої інстанції за своїм змістом не ідповідає ви магм ст.246 КАС України.

27.08.2019 до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача Міністерства юстиції України надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримав позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Великої Палати Європейського суду від 12.10.2017 року у справі "Бурмич та інші про України" (заява №46852/13 та інші), Європейський Суд постановив вилучити зі свого реєстру (strike out) 12 148 заяв, відповідно до підпункту "с" пункту 1 статті 37 Конвенції про захист прав та основоположних свобод та передати їх Комітету міністрів Ради Європи, з метою їх розгляду в рамках вжиття заходів загального характеру для виконання рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява №40450/04, рішення 15.10.2009), у тому числі щодо надання відшкодування за невиконання або тривале виконання рішень національних судів, як це передбачено у п`ятому пункті резолютивної частини зазначеного рішення, та сплати боргу за рішенням національного суду.

До зазначеного списку розгляду заяв, приєднано заяву позивача.

До рішення приєднано два додатка із списками заявників, згідно яких у Додатку І Європейський Суд повідомив Уряд України, а про справи в Додатку ІІ не повідомлено.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог вказував, що вжиття заходів загального характеру не відноситься до компетенції державної виконавчої служби та не підлягає виконанню в порядку, визначеному статтями 7-9 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та Закону України "Про виконавче провадження". Також, суд першої інстанції вказував, що рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти Украї ни» було зобов`язано Державу Україна вчинити певні дії для запровадження механізму виконання судових рішень, однак позивач не був заявником у даній справі, у зв`язку з чим судом не вбачається наявності порушення прав позивача Кабінетом Міністрів України, завданої невиконанням вказаного рішення.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України регулює Закон України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV).

У главі 3 Закону № 3477-IV передбачено, що для виконання рішення ЄСПЛ, яким констатовано порушення Україною Конвенції, мають вживатися заходи індивідуального та загального характеру.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 10 Закону № 3477-IV додатковими заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні.

Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону № 3477-IV заходами загального характеру є заходи, спрямовані на усунення зазначеної в Рішенні системної проблеми та її першопричини, зокрема: а) внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування; б) внесення змін до адміністративної практики; в) забезпечення юридичної експертизи законопроектів; г) забезпечення професійної підготовки з питань вивчення Конвенції та практики ЄСПЛ прокурорів, адвокатів, працівників правоохоронних органів, працівників імміграційних служб, інших категорій працівників, професійна діяльність яких пов`язана із правозастосуванням, а також з триманням людей в умовах позбавлення свободи; д) інші заходи, які визначаються - за умови нагляду з боку Комітету Міністрів Ради Європи - державою-відповідачем відповідно до Рішення з метою забезпечення усунення недоліків системного характеру, припинення спричинених цими недоліками порушень Конвенції та забезпечення максимального відшкодування наслідків цих порушень.

12 жовтня 2017 року Велика палата ЄСПЛ ухвалила рішення у справі «Бурмич та інші проти України» (заяви № 46852/13 та ін.), згідно з яким вирішила приєднати до п`яти заяв, зазначених у п. 1 цього рішення, ще 12143 заяви, наведені в додатках І і ІІ до цього рішення, серед яких і заява ПАТ «Ізоляція» № 43277/13, вилучити всі 12148 заяв, що стосуються однієї системної проблеми невиконання рішень національних судів в Україні, зі свого реєстру та передати їх Комітету Міністрів Ради Європи з метою подальшого опрацювання в межах заходів загального характеру щодо виконання пілотного рішення у справі «Юрій МиколайовичІванов проти України».

Відповідно до п. 1 ст. 37 Конвенції ЄСПЛ може на будь-якій стадії провадження у справі прийняти рішення про вилучення заяви з реєстру, якщо обставини дають підстави дійти висновку, зокрема, що на будь-якій іншій підставі, установленій ЄСПЛ, подальший розгляд заяви не є виправданим. Проте ЄСПЛ продовжує розгляд заяви, якщо цього вимагає повага до прав людини, гарантованих Конвенцією та протоколами до неї.

Зі змісту рішення у справі «Бурмич та інші проти України» вбачається, що Велика палата ЄСПЛ визнала невиправданим подальший розгляд поданих заяв, вилучила їх з реєстру справ, зазначивши, що порушені заявниками питання стосовно невиконання або тривалого невиконання рішень національних судів уже було вирішено ЄСПЛ у пілотному рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), яким встановлено існування структурної проблеми, що призводить до порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції і передала їх Комітету Міністрів Ради Європи щоб їх можна було розглядати в межах загальних підходів з виконання згаданого вище пілотного рішення у справі ПАТ «Ізоляція».

Тобто, заяву ПАТ «Ізоляція» № 43277/13 не було розглянуто ЄСПЛ по суті, оскільки її було виключено з реєстру та передано Комітету Міністрів Ради Європи для розгляду відповідно до зобов`язань України, що випливають з пілотного рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», а саме зобов`язань щодо вжиття Україною заходів загального характеру, що виключає можливість застосування заходів індивідуального характеру.

Аналіз наведених норм права та зміст рішення ЄСПЛ у справі «Бурмич та інші проти України» дозволяє стверджувати, що заяви у цій справі, включно із заявою ПАТ «Ізоляція», були передані до Комітету Міністрів Ради Європи для їх розгляду саме в системі заходів загального характеру з виконання пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України».

Тобто, зазначене рішення Європейського суду з прав людини про вилучення заяв (в тому числі позивача) з реєстру є процедурним за своїм правовим характером, а не остаточним по суті заявлених вимог.

У статті 1 Законі № 3477-IV наведено визначення рішення - а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

Статтею 2 Закону № 3477-IV визначено, що рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Отже, обов`язковому виконанню Україною відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають остаточні рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, якими, зокрема, визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та щодо справедливої сатисфакції у справі проти України.

Колегія суддів зауважує, що рішення Великої Палати Європейського суду у справі «Бурмич та інші проти України» не є рішенням, яке відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягає виконанню в частині застосування заходів індивідуального характеру.

Главою 2 вказаного Закону врегульовано питання доступу до Рішення.

Так, статтею 4 Закону № 3477-IV визначено, що протягом десяти днів від дня одержання повідомлення про набуття Рішенням статусу остаточного орган представництва готує та надсилає для опублікування в газеті "Урядовий кур`єр" стислий виклад Рішення українською мовою (далі - стислий виклад Рішення), який має включати: а) офіційну назву Рішення мовою оригіналу та в перекладі українською мовою; б) номер заяви до Суду; в) дату постановлення Рішення; г) стислий виклад фактів у справі; д) стислий виклад питань права; е) переклад резолютивної частини Рішення.

Зазначене у частині першій цієї статті видання публікує стислий виклад Рішення протягом семи днів від дня його одержання.

Стеттею 5 Закону № 3477-IV врегульовано порядок сповіщення про Рішення

Так, протягом десяти днів від дня одержання повідомлення про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва надсилає стислий виклад Рішення Стягувачеві, Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, всім державним органам, посадовим особам та іншим суб`єктам, безпосередньо причетним до справи, за якою постановлено Рішення.

Відповідно до статті 6 № 3477-IV зметою виконання заходів загального характеру держава забезпечує переклад та опублікування повних текстів Рішень українською мовою спеціалізованим у питаннях практики Суду юридичним виданням, що має поширення у професійному середовищі правників.

Автентичність перекладу повних текстів Рішень засвідчується Органом представництва.

Визначення видання, яке здійснюватиме переклад та опублікування повних текстів Рішень, а також замовлення необхідної кількості примірників видання з метою забезпечення судів, органів прокуратури, юстиції, внутрішніх справ, служби безпеки, установ виконання покарань, інших зацікавлених суб`єктів провадяться на конкурсній основі Органом представництва.

Оскільки норми Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються до рішень Європейського суду, які визначені у абзаці 6 статті 1 цього Закону, а оскільки рішення Великої Палати Європейського суду від 12.10.2017 у справі «Бурмич та інші проти України» не передбачає виплату позивачу відшкодування чи вжиття додаткових заходів індивідуального характеру, то виключає настання обов`язків, визначених статтями 5, 6, 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України щодо невжиття ефективних заходів за гального характеру на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти Украї ни, колегія суддів зазначає про таке.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог в цій частині вказував, що рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти Украї ни» було зобов`язано Державу Україна вчинити певні дії для запровадження механізму виконання судових рішень, однак позивач не був заявником у даній справі, у зв`язку з чим судом не вбачається наявності порушення прав позивача Кабінетом Міністрів України, завданої невиконанням вказаного рішення.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (абзац перший пункту 4.1 Рішення).

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В силу положень ч. 1 та ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

В той же час, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, зокрема з поміж іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).

При цьому, колегія суддів зауважує, що порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Встановлення під час розгляду справи відсутності порушеного права чи інтересу позивача позбавляє адміністративний суд вжити заходи захисту цих прав та інтересу, у тому числі шляхом надання оцінки оспорюваних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та відповідність критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України.

Пунктом 5 резолютивної частини рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" постановлено, що держава-відповідач повинна невідкладно - не пізніше ніж упродовж одного року від дати, на яку це рішення набуває статусу остаточного відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції, - запровадити ефективний засіб юридичного захисту або комплекс таких засобів юридичного захисту, спроможних забезпечити адекватне й достатнє відшкодування за невиконання або затримки у виконанні рішень національних судів відповідно до принципів, встановлених практикою Суду.

В п.95 рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейського суд з прав людини зазначив, що Суд повторює, що одне із завдань процедури "пілотного" рішення полягає в забезпеченні можливості якомога скорішого відшкодування на національному рівні шкоди, заподіяної великій кількості осіб внаслідок існування структурної проблеми, яку визначено в пілотному рішенні Суду.

Колегія суддів зауважує, що заяву ПАТ «Ізоляція» № 43277/13 не було розглянуто ЄСПЛ по суті, оскільки її було виключено з реєстру та передано Комітету Міністрів Ради Європи для розгляду відповідно до зобов`язань України, що випливають з пілотного рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», а саме зобов`язань щодо вжиття Україною заходів загального характеру, що виключає можливість застосування заходів індивідуального характеру.

Відповідно до рішення Великої Палати Європейського суду від 12.10.2017 у справі «Бурмич та інші проти України» всі заяви осіб, яких стосується вказане рішення, та заяви осіб, що знаходилися на розгляді в Суді на момент постановлення вказаного рішення, в тому числі і заява ПАТ «Ізоляція», мають розглядатися національними органами влади в межах заходів загального характеру, зобов`язання по яких визначені у пілотному рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України», яким зобов`язано Державу Україну вжити заходи загального характеру, спрямовані на вирішення проблем невиконання або тривалого виконання рішень національних судів.

Позивач вказує, що ПАТ «Ізоляція» є одним із п`яти заявників у справі «Бурмич та інші проти України», з 2007 року по даний час не виконаним залишається рішення Господарського суду Дніпропетровської області.

А тому, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності порушення прав позивача відповідачами, завданої невиконанням рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України».

Щодо суті заявленої позовної вимоги, колегія суддів зазначає про таке.

Так, у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський суд визнав порушення Україною її зобов`язань за Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 статті 6 «Право на справедливий суд» та стаття 1 «Захист права власності» Першого протоколу до Конвенції) в зв`язку з систематичним невиконанням державою рішень національних судів. Крім того, було визнано порушення статті 13 «Право на ефективний засіб юридичного захисту» Конвенції в зв`язку з відсутністю у національному законодавстві ефективних засобів юридичного захисту від такого невиконання.

Європейський суд постановив, що зазначені вище порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв`язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту. Держава-відповідач повинна невідкладно не пізніше ніж упродовж одного року від дати, на яку це рішення набуває статусу остаточного відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції , - запровадити ефективний засіб юридичного захисту або комплекс таких засобів юридичного захисту, спроможних забезпечити адекватне й достатнє відшкодування за невиконання або затримки у виконанні рішень національних судів відповідно до принципів, встановлених практикою Суду.

Упродовж одного року від дати, на яку це рішення набуває статусу остаточного, держава-відповідач повинна надати таке відшкодування всім заявникам, заяви яких, подані до Суду, були повідомлені Уряду на підставі підпункту "b" пункту 2 правила 54 Реґламенту Суду до винесення цього рішення або будуть повідомлені Уряду додатково до цього рішення і які стосуються небезпідставних скарг, пов`язаних виключно з тривалим невиконанням рішень національних судів, за виконання яких держава несе відповідальність, а також скарг про відсутність ефективних засобів юридичного захисту щодо такого невиконання.

Відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Статтею 2 Закону № 3477-IV визначено, що Рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Як вже зазначалося вище, відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону № 3477-IV заходами загального характеру є заходи, спрямовані на усунення зазначеної в Рішенні системної проблеми та її першопричини, зокрема: а) внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування; б) внесення змін до адміністративної практики; в) забезпечення юридичної експертизи законопроектів; г) забезпечення професійної підготовки з питань вивчення Конвенції та практики ЄСПЛ прокурорів, адвокатів, працівників правоохоронних органів, працівників імміграційних служб, інших категорій працівників, професійна діяльність яких пов`язана із правозастосуванням, а також з триманням людей в умовах позбавлення свободи; д) інші заходи, які визначаються - за умови нагляду з боку Комітету Міністрів Ради Європи - державою-відповідачем відповідно до Рішення з метою забезпечення усунення недоліків системного характеру, припинення спричинених цими недоліками порушень Конвенції та забезпечення максимального відшкодування наслідків цих порушень.

Тобто, відповідно до положень Закону № 3477-IV заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції , порушення якої встановлено рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, а також усунення підстав для надходження до Європейського суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Європейському суді.

Статтею 14 вказаного Закону визначено дії Органу представництва щодо вжиття заходів загального характеру

Щокварталу Орган представництва готує та надсилає до Кабінету Міністрів України подання щодо вжиття заходів загального характеру (далі - подання).

Подання включає пропозиції щодо вирішення зазначеної в Рішенні системної проблеми та усунення її першопричини, зокрема: аналіз обставин, що призвели до порушення Конвенції; пропозиції щодо внесення змін до чинного законодавства; пропозиції щодо внесення змін до адміністративної практики; пропозиції для врахування під час підготовки законопроектів; пропозиції щодо забезпечення професійної підготовки з питань вивчення Конвенції та практики Європейського суду з прав людини для суддів, прокурорів, адвокатів, працівників правоохоронних органів, імміграційних служб, інших категорій працівників, професійна діяльність яких пов`язана із правозастосуванням, а також з триманням людей в умовах позбавлення свободи; пропозиції щодо здійснення інших заходів загального характеру, спрямованих на усунення недоліків системного характеру, припинення спричиненого цими недоліками порушення Конвенції та забезпечення максимального відшкодування наслідків цих порушень; перелік центральних органів виконавчої влади, які є відповідальними за вжиття кожного з пропонованих у поданні заходів.

Одночасно з поданням Орган представництва готує аналітичний огляд для Верховного Суду України, який включає: аналіз обставин, що спричинили порушення Конвенції; пропозиції щодо приведення судової практики у відповідність з вимогами Конвенції.

Одночасно з поданням Орган представництва готує та надсилає до Апарату Верховної Ради України пропозиції для врахування під час підготовки законопроектів.

Відповідно до статті 15 Закону № 3477-IV Прем`єр-міністр України відповідно до подання, передбаченого у статті 14 цього Закону, визначає центральні органи виконавчої влади, які є відповідальними за виконання заходів загального характеру, та невідкладно дає їм відповідні доручення.

Центральний орган виконавчої влади, визначений у дорученні Прем`єр-міністра України, у встановлений у дорученні строк: забезпечує в межах своєї компетенції видання відомчих актів на виконання заходів загального характеру та контролює їх виконання; вносить до Кабінету Міністрів України пропозиції щодо прийняття нових, скасування чинних нормативно-правових актів або внесення до них змін.

У свою чергу Кабінет Міністрів України: видає в межах своєї компетенції акти на виконання заходів загального характеру; вносить у порядку законодавчої ініціативи до Верховної Ради України законопроекти щодо прийняття нових, скасування чинних законів або внесення до них змін.

Відповідні акти мають бути видані та відповідний законопроект має бути внесений Кабінетом Міністрів України на розгляд Верховної Ради України протягом трьох місяців від дня видання доручення Прем`єр-міністра України, передбаченого частиною першою цієї статті.

Органом представництва, відповідальним за виконання рішень Європейського суду, відповідно до Постанови Кабінету міністрів України № 784 від 31.05. 2006 «Про заходи реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є Міністерство юстиції.

Відповідачі в обґрунтування відсутності бездіяльності у відзові на позовну заяву вказують, що Міністерство юстиції України не перший рік працює над вирішенням проблеми. В 2017 році Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 591 «Про утворення міжвідомчої робочої групи з вирішення проблемних питань, пов`язаних із виникненням заборгованості держави за рішеннями судів» (щодо справи «Юрій Миколайович Іванов проти України» та групи справ «Жонер проти України»), яка в результаті роботи має розробити стратегію погашення заборгованості держави та запобігання її виникнення. У 2017-2018 роках відбувалися засідання міжвідомчої робочої групи. На черговому засіданні міжвідомчої робочої групи Міністерством юстиції України було представлено проект Закону України, який передбачає вдосконалення механізму погашення заборгованості держави за рашеннями судів. 27.06.2018 проект Закону про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо подолання проблеми заборгованості держави за рішеннями судів № 8533 було внесено до Верховної Ради України.

Також, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідачів пояснила, що не допущено бездіяльності, оскільки утворено робочу групи з вирішення проблемних питань, якою проводяться засідання та розробляються відповідні програми спрямовані на виконання рішення Європейського суду.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що зазначене не свідчать про вжиття ефективних заходів за гального характеру на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти Украї ни".

Відповідачі жодним чином не пояснили, які контректно заходи було вжито, наприклад щодо реформування національного законодавства, внесення змін до законів та нормативно-правових актів з метою усунення проблем констатованих у пілотному рішенні , заходів мирного врегулювання, заходів спрямованих на забезпечення відшкодування за невиконання або тривале виконання судових рішень, виплат компенсацій тощо та наслідків від вжиття таких заходів.

Отже, будь-яких інших доказів та доводів на підтвердження належного виконання своїх повноважень відповідачами не надано.

Колегія суддів зауважує, що бездіяльністю є певна форма поведінки особи, яка полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї посадових обов`язків і згідно з законодавством України.

Для визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, особа, яка вважає, що її право порушене, повинна довести існування причинного зв`язку між такою протиправною бездіяльністю та її порушеним правом. Поряд з цим, бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнано протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

Таким чином, бездіяльність - безпідставне ухилення від здійснення передбачених конституцією та іншими законами функцій і повноважень влади та/або несвоєчасне, несумлінне чи інше неналежне виконання суб`ктами владних повноважень своїх функцій та повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Наразі, відповідачами не доведено, що ними вживаються ефективні заходи за гального характеру на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти Украї ни".

Відтак, зазначене дає підстави дійти висновку, що відповідачами допущено протиправну бездіяльність яка полягає у невжитті ефективних заходів за гального характеру на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти Украї ни".

А тому, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення вимог про визнання протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України щодо невжиття ефективних заходів за гального характеру на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти Украї ни".

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки не встановлено прямого причинно - наслідкового зв`язку між отриманням позивачем збитків при здійсненні господарської діяльності, які полягали у відсутності майна конкретно визначеного боржника позивача, визнаного банкрутом, і діями (бездіяльністю) відповідачів - Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, а тому вимоги щодо стягнення з державного бюджету на користь Приватного акціонерного товариства "Ізоляція" відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок протиправної бездіяльності органів державної влади під час здійснення ними своїх повноважень до задоволення не підлягають.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, колегія суддів вважає наявними правові підстави для часткового задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Ізоляція" до Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України, третя сторона - Державна казначейська служба України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, в частині вимог про визнання протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України щодо невжиття ефективних заходів за гального характеру на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти Украї ни".

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, постанова суду першої інстанції - скасуванню в частині з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України щодо невжиття ефективних заходів за гального характеру на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти Украї ни" (заява №40450/04). В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року - залишити без змін

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Ізоляція" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України щодо невжиття ефективних заходів за гального характеру на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти Украї ни" та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Ізоляція" в цій частині задовольнити .

Визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України щодо невжиття ефективних заходів за гального характеру на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти Украї ни" (заява №40450/04).

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді А.Ю.Кучма,

О.Є.Пилипенко

Повний текст складено - 26.09.19.