Справа № 280/3155/19
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2019-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

06 вересня 2019 року Справа № 280/3155/19 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр.Соборний, 166, )

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.06.2019 року №Ф-25097-49.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної діяльності та отримання доходу від такої діяльності, лише за умови, що така особа не є найманим працівником,та не зареєстрована як фізична особа-підприємець. Вказує, що 29 листопада 2011 року на підставі рішення №44 Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області позивачем було отримано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №914. Проте незалежної професійної діяльності позивач ніколи не провадив та доходу від такої діяльності не отримував. Саме ж по собі свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право особи як адвоката на здійснення професійної діяльності, однак це аж ніяк не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності. Зазначає, що починаючи з 16.07.2003 року, працював за трудовим договором у Публічному акціонерному товаристві «Мотор Січ». У розумінні п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» будучи штатним працівником є застрахованою особою. Вказує, що позивач не є ні особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, ні фізичною особою - підприємцем, а також не є самозайнятою особою, оскільки являється найманим працівником, займаючи штатну посаду в ПАТ «Мотор Січ», страхові внески за яку сплачує саме роботодавець. Зазначає, що позивач, не маючи статусу платника єдиного внеску, такими обов`язками не наділений, а отже і відсутні підстави для нарахування відповідних сум і направлення ГУ ДФС у Запорізькій області вимоги про сплату боргу № Ф-25097-49 від 18.06.2019 в сумі 12 582, 90 грн. Позивач, вважаючи вимогу незаконною та такою що підлягає скасуванню звернувся із даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 08.07.2019 призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін на 05.08.2019.

26.07.2019 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№31015), в якому заперечує проти задоволення позову, виходячи з того, що згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів - у ОСОБА_1 обліковувався борг по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 12 582,9 грн. станом на 31.05.2019. Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону та Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 04.05.2018 №469 (449) була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) 18.06.2019 №Ф-25097-49 на суму 12 582,9 грн., яка була отримана позивачем особисто 24.06.2019. Зазначає, що сума боргу зазначена у вимозі № Ф-25097-49 від 18.06.2019 року про сплату боргу (недоїмки) на суму 12 582,9 грн. складається з нарахувань за 4 квартала 2018 року на суму 9828,72 грн., та нарахування за 1 квартал 2019 року 2754,18 грн. Вказує, що посилання позивача на те, що він працював в ПАТ «МОТОР СІЧ» та цим підприємством сплачується за нього єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у визначеному законодавством розмірі, не є обґрунтованим звільненням від сплати ЄСВ за здійснення адвокатської діяльності, оскільки позивач не зазначив на якій саме посаді працював, враховуючи це підприємство з основним видом економічної діяльності «Виробництво повітряних і космічних літальних апаратів, супутнього устаткування». Зазначив, що прийнята ГУ ДФС у Запорізькій області вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.06.2019 №Ф-25097-49 на суму 12 582,9 грн. є законною та скасуванню не підлягає.

02.08.2019 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№31968), в якій позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.08.2019 відкладено розгляд справи на 05.09.2019.

08.08.2019 від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. №32863), в яких представник зазначає, що у рішенні Ради адвокатів України висвітлена у рішенні від 12.04.2019 №37 «Про затвердження роз`яснення щодо поєднання адвокатської діяльності та інших пов`язаних питань», зокрема зазначено, щодо обов`язку штатного працівника, який має статус адвоката, здійснювати сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність за умови сплати роботодавцем (юридичною особою) ЄСВ, то сплата роботодавцем такого внеску не виключає обов`язку штатного працівника, який суміщає трудові відносини із адвокатською діяльністю, сплачувати ЄСВ у порядку передбаченому чинним законодавством України. Враховуючи викладене, прийнята ГУ ДФС у Запорізькій області вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.06.2019 №Ф-25097-49 на суму 12 582,9 грн. є законною та скасуванню не підлягає.

05.09.2019 представником позивача подано клопотання (вх.№36734) про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про причини неприбуття суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

В силу положень ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. ст. 194 та 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Приписами ст. 258 КАС України, визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

У відповідності до приписів ч. 4 с. 243 КАС України, судове рішення складене у повному обсязі до закінчення встановлених цим Кодексом строку розгляду відповідної справи.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі рішення Запорізької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №44 від 29.11.2011 має право на заняття адвокатською діяльністю, про що йому видано відповідне свідоцтво за №914 від 29.11.2011.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України 04.01.2019 на підставі пункту 1 частини першої статті 31 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» право на заняття адвокатською діяльністю позивача було зупинене за його заявою.

18.06.2019 ГУ ДФС у Запорізькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-25097-49, якою позивачу нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 12582,90 грн.

Вважаючи вимогу про сплату про сплату боргу (недоїмки) протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VІ від 08.07.2010 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно пункту 3 цієї ж частини, застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування .

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України від 08.07.2010 №2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Згідно ч.ч. 2 та 3 ст. 9 Закону №2464-VІ обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VІ від 08.07.2010 платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VІ від 08.07.2010, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VІ від 08.07.2010, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону. - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Зміст пп. 14.1.226. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України та статей 4.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VІ від 08.07.2010 свідчить, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

Аналогічного висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.11.2018 у справі № 820/1538/17 (номер в ЄДРСР 77661749).

Податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно- правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску.

Отже, в розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього регулярно нараховує та сплачує або особа - сторона за цивільно-правовою угодою, або роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як особою, що мас право провадити адвокатську діяльність, зокрема у періоди, коли він працював за трудовою угодою цивільно- правового характеру чи був найманим працівником, а не самозайнятою особою.

Судом встановлено, що позивач своє право на заняття адвокатською діяльністю реалізовує не як самозайнята особа, а як найманий працівник. Так, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах на посадах, пов`язаних з юриспруденцією, що підтверджується архівною довідкою ПАТ «МОТОР СІЧ». Зокрема, у період з 16.07.2003 по 31.03.2006 ОСОБА_1 працював на посаді юрисконсульта в ПАТ «МОТОР СІЧ», з 01.04.2006 по 01.03.2007 працював на посаді юрисконсульта 2 категорії в ПАТ «МОТОР СІЧ», з 02.03.2007 по 11.01.2019 працював на посаді начальника відділу спеціалізованого правового.

Згідно наявної у матеріалах справи довідки ПАТ «МОТОР СІЧ» від 27.06.2019 ОСОБА_1 у період з 16.07.2003 по 11.01.2019 був штатним працівником ПАТ «МОТОР СІЧ» та за нього підприємство сплачувало єдиний внесок, податок на доходи з фізичних осіб та військовий збір з нарахової заробітної плати, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, оскільки фактично позивач є найманим працівником, а не самозайнятою особою. Також, з 04.01.2019 ОСОБА_1 було зупинено адвокатську діяльність, та доходу від її провадження позивач не отримував.

За викладених обставин нарахування позивачу недоїмки з єдиного внеску у розмірі 12582,90 грн. є безпідставним, відтак, оскаржена вимога Головного управління ДФС у Запорізькій області від 18.06.2019 № Ф- 25097-49 є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем не доказано правомірності спірного рішення, проте, судом на підставі належних та допустимих доказів встановлена його протиправність.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 243-246, 257, 262, 295, КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 18.06.2019 року №Ф-25097-49.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 06.09.2019.

Суддя А.В. Сіпака