Справа № 821/244/16
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

26 вересня 2019 року
м. Київ
справа № 821/244/16
адміністративне провадження № К/9901/12351/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду :
Судді-доповідача Саприкіної І. В.,
суддів Стародуба О. П., Чиркіна С. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Фізичної особипідприємця ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду (колегія у складі головуючого судді Крусяна А. В., суддів Вербицької Н. В., Джабурія О. В.) від 23 листопада 2016 року у справі за позовом Фізичної особипідприємця ОСОБА_1 до Управління праці соціального захисту населення Великолепетиської районної державної адміністрації Херсонської області, треті особи: Великолепетиський об`єднаний районний військовий комісаріат, ОСОБА_2 , про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
У лютому 2016 року Фізична особапідприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці соціального захисту населення Великолепетиської районної державної адміністрації Херсонської області (далі УПСЗН Великолепетиської РДА, Управління), у якому просила:
- визнати протиправними дії Управління щодо повернення звітів про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а саме: ОСОБА_2 за червеньгрудень 2015 року;
- зобов`язати УПСЗН Великолепетиської РДА прийняти вказані звіти та включити виплачені згідно звітів суми до зведеного звіту про фактичні витрати та виплату компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Херсонський окружний адміністративний суд постановою від 16 березня 2016 року адміністративний позов задовольнив. Визнав протиправними дії УПСЗН Великолепетиської РДА щодо неприйняття звітів про фактичні витрати на виплату середнього заробітку ОСОБА_2 за період з червня по грудень 2015 року, призваному на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Зобов`язав Управління прийняти звіти про фактичні витрати на виплату середнього заробітку ОСОБА_2 за період з червня по грудень 2015 року, призваному на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та включити виплачені згідно звітів суми до зведеного звіту про фактичні витрати на виплату компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 23 листопада 2016 року скасував зазначене вище судове рішення першої інстанції та ухвалив нове, яким позов ФОП ОСОБА_1 задовольнив частково. Визнав протиправними дії УПСЗН Великолепетиської РДА щодо неприйняття звіту про фактичні витрати на виплату середнього заробітку ОСОБА_2 за грудень 2015 року, призваному на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Зобов`язав Управління прийняти звіт про фактичні витрати на виплату середнього заробітку ОСОБА_2 за грудень 2015 року та включити виплачену згідно звіту суму у розмірі 3 942, 89 грн до зведеного звіту про фактичні витрати та виплату компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. В іншій частині позову відмовив.
Не погодившись з таким судовим рішенням апеляційної інстанції, у грудні 2016 року ФОП ОСОБА_1 подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій просила скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року і залишити в силі постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16 березня 2016 року.
Обґрунтовуючи касаційну скаргу, ФОП ОСОБА_1 зазначила, що суд апеляційної інстанції порушив норми матеріального та процесуального права і не дослідив належним чином усіх обставин справи. За позицією скаржниці, трудові відносини, гарантії та права у юридичних осіб є однаковими з ФОП, а тому Управління зобов`язано прийняти звіти за період з червня по грудень 2015 року про фактичні витрати на виплату середнього заробітку найманого працівника ОСОБА_2 , призваному на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та включити виплачені ФОП ОСОБА_1 згідно із звітами суми фактичних витрат на виплату компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 18 січня 2017 року відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон № 2147-VII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі КАС України) викладено в новій редакції.
Відповідно до підп. 4 п. 1 розд.«Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 25 вересня 2019 року прийняв цю справу до провадження та призначив її до розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.
Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.
03 квітня 2015 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір на невизначений термін.
Відповідно до наказу від 03 квітня 2015 року № 2-л ОСОБА_2 прийнято на роботу до магазину «Ніка» на посаду консультантапсихолога по роботі з персоналом з окладом у розмірі 3 600 грн.
06 квітня 2015 року ФОП ОСОБА_1 отримала повідомлення (довідку) Великолепетиського об`єднаного районного військового комісаріату від 06 квітня 2015 року № 1/554 про призов найманого працівника ОСОБА_2 на військову службу під час мобілізації на підставі Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію».
15 травня 2015 року позивачка подала до УПСЗН Великолепетиської РДА звіт про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, за квітень 2015 року щодо ОСОБА_2 , якому нарахована середня заробітна плата в розмірі 2 914,29 грн, а 15 червня 2015 року за вх. № 112 ФОП ОСОБА_1 подала відповідачу аналогічний звіт за травень 2015 року.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в період з липня по грудень 2015 року щомісяця ФОП ОСОБА_1 подавала до Управління складені й погоджені з районним військовим комісаром звіти про фактичні витрати на виплату середнього заробітку ОСОБА_2 за червеньгрудень 2015 року.
Судами першої та апеляційної інстанцій правильно встановлено, що загальна сума компенсації, яка відповідно до звітів позивачки підлягала відшкодуванню, складала 31 371,64 грн та включало щомісячні виплати заробітної плати ОСОБА_2 .
Разом з цим, Управління листами від 14 серпня, 15 вересня та 19 жовтня 2015 року повідомило ФОП ОСОБА_1 про неприйняття зазначених вище звітів, оскільки згідно з роз`ясненням Департаменту соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації від 08 липня 2015 року № 2-300-48/2 та п. 3 Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 105 (далі Порядок № 105) у редакції, чинній на момент подання позивачкою звітів, не передбачено надання компенсації у межах середнього заробітку ФОП, які використовують найману працю.
У подальшому, листом від 29 лютого 2016 року УПСЗН Великолепетиської РДА повідомило позивачку, що виплати компенсації ФОП на даний момент на законодавчому рівні не вирішено, після внесення змін до Порядку № 105 компенсація буде здійснюватися у відповідності до діючого законодавства.
Таким чином, загальна сума компенсації в розмірі 31 371,64 грн, яка відповідно до звітів позивачки підлягала відшкодуванню, не була включена Управлінням до зведеного звіту про фактичні витрати на виплату компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Не погоджуючись з такими діями УПСЗН Великолепетиської РДА, ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом за захистом порушених, на її думку, прав та інтересів.
Судове рішення апеляційного суду, ухвалене за результатом перегляду постанови суду першої інстанції, є предметом касаційного розгляду в даній справі.
Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов таких висновків.
При ухваленні оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 має право на отримання компенсації фактичних витрат на виплату середнього заробітку працівнику ОСОБА_2 лише за грудень 2015 року, оскільки така компенсація для ФОП передбачена нормами ст. 119 КЗпП України з 06 грудня 2015 року.
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України; у редакції, чинній до 06 грудня 2015 року) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період, та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 119 КЗпП України).
Колегія суддів звертає увагу, що дія ч. 3 ст. 119 цього Кодексу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію» та згідно із Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» була поширена й на громадян України, які були призвані на військову службу, починаючи з 18 березня 2014 року.
Крім того, Законом України від 12 листопада 2015 року № 801-VIII «Про внесення змін до статті 119 КЗпП України щодо працівників, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період», який набрав чинності із 06 грудня 2015 року, у ч. 3, 4 ст. 119 КЗпП України слова «у яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності» замінено словам и «фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову».
У подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ, який набрав чинності із 01 січня 2016 року, ч. 3, 4 ст. 119 КЗпП України викладено в такій редакції: «За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
«За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період, та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Таким чином, з аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що в період до 06 грудня 2015 року компенсація із бюджету середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які працювали у ФОП, передбачена не була.
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що ФОП ОСОБА_1 має право на отримання компенсації фактичних витрат на виплату середнього заробітку працівнику ОСОБА_2 на підставі поданого до Управління звіту виключно за грудень 2015 року, оскільки право на таку виплату законодавчо передбачено лише з 06 грудня 2015 року.
Крім того, розглядаючи наведені позивачкою аргументи, колегія суддів виходить з того, що всі доводи ФОП ОСОБА_1 , викладені в її касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено. Висновки судів скаржниця не спростувала.
Відповідно до ч. 4 ст. 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 349, ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.
Ураховуючи викладене та керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Фізичної особипідприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач І. В. Саприкіна
Судді
О. П. Стародуб
С. М. Чиркін