Справа № 640/1228/19
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05 червня 2019 року № 640/1228/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Донця В.А., секретар судового засідання Сом П.А., розглянув у відритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

за участю:

позивач - ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції);

представник відповідача - Волков А.В.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом:

- визнати протиправною бездіяльність Верховного Суду щодо залишення без задоволення заяви від 14.11.2018 про здійснення демократичного цивільного контролю за безумовним виконанням судових рішень органами Національної поліції України, винесених слідчими суддями Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з кримінальних проваджень: 0000274, №0004456, №0004534, №0000031;

- зобов`язати Верховний Суд здійснити демократичний цивільний контроль за безумовним виконанням органами Національної поліції України в Запорізькій області судових рішень під час проведення ними досудових розслідувань з кримінальних проваджень: №0000274, №0004456, №0004534, №0000031, передбачений статтею 9 Закону України "Про національну безпеку України":

1) об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені в заяві від 14.11.2018 факти: відкритого невиконання Національною поліцією України в Запорізькій області судових рішень Мелітопольського міськрайонного суду: 320/4121/15-к від 25.05.2015, суддя Притула Л.В.; №320/1846/15-к від 29.12.2015 суддя Міщенко Т.М.; №320/1846/15-к від 20.02.2017 суддя Міщенко Т.М.; №320/1846/15-к від 13.02.2018 суддя Міщенко Т.М.; №320/9874/14-к від 02.03.2018 суддя Іваненко О.В., під час проведення ними досудового розслідування з вищезазначених кримінальних проваджень та порушення права позивача на доступ до правосудця і обов`язковість судових рішень (стаття 55 Конституції України і стаття 21 КПК України);

2) поновити порушене право позивача на судовий захист прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом, передбаченого: статтею 55 Конституції України; статтею 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів'' та право доступу до правосуддя та обов`язковість судових рішень з чинних кримінальних проваджень, передбачене статтею 21 КПК України;

3) особисто письмово повідомити позивача про результати перевірки його заяви від 14.11.2018 та про суть прийнятого Верховним Судом рішення.";

- стягнути з Верховного Суду на користь позивача кошти в сумі 2.000.000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю.

Ухвалами суду: від 01.03.2019 - відкрито провадження в справі, ухвалено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; від 26.03.2019 - постановлено здійснювати розгляд справи в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання; від 26.03.2019 та 13.05.2019 - задоволено клопотання позивача про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції; від 13.05.2019 - закрито підготовче провадження та призначено адміністративну справу до судового розгляду по суті. На підставі статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Верховним Судом допущено бездіяльність щодо нездійснення цивільного демократичного контролю, передбаченого статтею 9 Закону України "Про національну безпеку України", за безумовним виконанням органами Національної поліції України судових рішень, постановлених в кримінальних провадженнях, що знаходяться в досудовому розслідуванні в Мелітопольському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та незабезпечення поновлення конституційного права ОСОБА_1 на судовий захист. За твердженням позивача, невиконання органами Національної поліції судових рішень - це ознаки реальної загрози конституційного ладу України, узурпації влади, визначені Законом України "Про національну безпеку України".

Під час судового розгляду справи позивач позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. Представник пояснив, що Верховним Судом заяву ОСОБА_1 розглянуто відповідно до Закону України "Про звернення громадян" та листом від 27.12.2018 №3252/0/2-18 надано відповідь на звернення, оскільки Верховний Суд не наділений повноваженнями здійснювати нагляд і контроль за професійною діяльністю органів слідства, прокуратури.

Позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якої, на думку позивача, вжиття заходів є прямим обов`язком (повноваженнями) Верховного Суду в зв`язку з невиконанням органами Національної поліції України судових рішень, що передбачено законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про Національну безпеку України".

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши письмові докази, судом установлено.

Позивач звернувся до голови Верховного Суду з заявою про здійснення демократичного цивільного контролю за виконанням судових рішень від 14.11.2018, відповідно до якої просив здійснити на підставі Закону України "Про звернення громадян" демократичний цивільний контроль за діяльністю Національної поліції України, передбачений статтею 9 Закону України "Про Національну безпеку України", щодо безумовного виконання органами Національної України судових рішень з кримінальних проваджень: №0000274, №0004456, №0004534, №0000031.

Листом від 27.12.2018 №3252/0/2-18 Верховний Суд повідомив позивача, що відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" до повноважень Верховного Суду та його Голови не віднесено вирішення порушеного у зверненні питання.

Не погоджуючись з бездіяльністю Верховного Суду щодо здійснення демократичного цивільного контролю за виконанням судових рішень за заявою від 14.11.2018, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі статтею 15 Закону України "Про звернення громадян" від 02.101996 №393/96-ВР (зі змінами): органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) (частина перша); відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки (частина третя); рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (частина четверта).

Частиною першою статті 20 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Як уже зазначалось, позивач звернувся до Верховного Суду з заявою про здійснення демократичного цивільного контролю за виконанням судових рішень від 14.11.2018. У заяві позивач просив здійснити демократичний цивільний контроль на підставі пункту 2 частини другої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статей 1, 9, 11 Закону України "Про національну безпеку України", розділу VIII Кримінального процесуального кодексу України за діяльністю Національної поліції щодо безумовного виконання судових рішень з кримінальних проваджень. Заявник наголосив, що суди загальної юрисдикції не можуть розв`язати вимоги заяви, позаяк не наділені необхідними повноваженнями.

Листом Голови Верховного Суду від 27.12.2018 вих. №3252/0/2-18, у відповідь на лист ОСОБА_2 вх. №1040/0/15-18 від 26.11.2018), позивача повідомлено, що згідно зі статтями 36 і 39 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" до повноважень Верховного Суду та його Голови не віднесено вирішення порушеного у зверненні питання стосовно неправомірних дій органів державного слідства та окремих посадових прокуратури, Верховний Суд не наділений повноваженнями здійснювати нагляд і контроль за професійною діяльністю вказаних осіб та притягувати їх до відповідальності. Роз`яснено позивачу право звернутися з відповідною скаргою на дії працівників прокуратури до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів на підставі пункту 4 частини першої статті 77 Закону України "Про прокуратуру".

Щодо твердження позивача під час судового розгляду про необхідність надіслання заяви за належністю, то відповідно до частини третьої статті 7 Закону України "Про звернення громадян" якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Представник відповідача пояснив, що вимоги позивача про здійснення демократичного цивільного контролю адресовані Верховному Суду, яким надано відповідь на звернення.

На думку суду, зміст звернення позивача свідчить, що вимоги відповідно до Закону України "Про національну безпеку України" здійснити демократичний цивільний контроль стосуються саме Верховного Суду. Водночас, направлення звернення до інших органів, які наділені повноваженнями здійснювати контроль відповідно Закону України "Про національну безпеку України" не призвело б до вирішення порушеного позивачем в зверненні питання.

Відповідно до преамбули Закону України "Про національну безпеку України" від 21.06.2018 №2469-VIII цим Законом визначаються та розмежовуються повноваження державних органів у сферах національної безпеки і оборони, створюється основа для інтеграції політики та процедур органів державної влади, інших державних органів, функції яких стосуються національної безпеки і оборони, сил безпеки і сил оборони, визначається система командування, контролю та координації операцій сил безпеки і сил оборони, запроваджується всеосяжний підхід до планування у сферах національної безпеки і оборони, забезпечуючи у такий спосіб демократичний цивільний контроль над органами та формуваннями сектору безпеки і оборони.

Законом України "Про національну безпеку України" визначено:

демократичний цивільний контроль - комплекс здійснюваних відповідно до Конституції і законів України правових, організаційних, інформаційних, кадрових та інших заходів для забезпечення верховенства права, законності, підзвітності, прозорості органів сектору безпеки і оборони та інших органів, діяльність яких пов`язана з обмеженням у визначених законом випадках прав і свобод людини, сприяння їх ефективній діяльності й виконанню покладених на них функцій, зміцненню національної безпеки України (пункту 5 частини першої статті 1);

у межах повноважень, наданих відповідно до Конституції України, сектор безпеки і оборони підлягає демократичному цивільному контролю. Система цивільного контролю складається з контролю, що здійснюється Президентом України; контролю, що здійснюється Верховною Радою України; контролю, що здійснюється Радою національної безпеки і оборони України; контролю, що здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; судового контролю; громадського контролю (частина перша статті 4);

рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб можуть бути оскаржені в суді, контроль за виконанням судових рішень здійснюють суди (частини перша-частина статті 9).

Відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно зі статтею 36 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII: Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Верховний Суд: здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції, а у випадках, визначених процесуальним законом, - як суд першої або апеляційної інстанції, в порядку, встановленому процесуальним законом; здійснює аналіз судової статистики, узагальнення судової практики; надає висновки щодо проектів законодавчих актів, які стосуються судоустрою, судочинства, статусу суддів, виконання судових рішень та інших питань, пов`язаних із функціонуванням системи судоустрою; надає висновок про наявність чи відсутність у діяннях, у яких звинувачується Президент України, ознак державної зради або іншого злочину; вносить за зверненням Верховної Ради України письмове подання про неспроможність виконання Президентом України своїх повноважень за станом здоров`я; звертається до Конституційного Суду України щодо конституційності законів, інших правових актів, а також щодо офіційного тлумачення Конституції України; забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом; забезпечує апеляційні та місцеві суди методичною інформацією з питань правозастосування; здійснює інші повноваження, визначені законом (пункти 1-8 частини другої).

Статтею 39 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" встановлено, що Голова Верховного Суду: представляє Верховний Суд як найвищий суд у системі судоустрою України у зносинах з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами, а також із судовими органами інших держав та міжнародними організаціями; визначає адміністративні повноваження заступника Голови Верховного Суду; скликає Пленум Верховного Суду; вносить на розгляд Пленуму подання щодо обрання на посаду секретаря Пленуму; виносить на розгляд Пленуму питання та головує на його засіданнях; контролює ефективність діяльності апарату Верховного Суду, погоджує призначення на посаду керівника апарату суду та його першого заступника, вносить подання про застосування до керівника апарату суду та його першого заступника заохочення або накладення дисциплінарного стягнення відповідно до законодавства; інформує Пленум Верховного Суду про діяльність Верховного Суду; здійснює інші повноваження, визначені законом (пункти 1-6 частини другої).

За змістом наведених норм законів України "Про національну безпеку України" та "Про судоустрій та статус суддів" можна дійти висновку, що судова влада, як одна з гілок державної влади (стаття 6 Конституції України), реалізовує повноваження щодо демократичного цивільного контролю з метою забезпечення безпеки України, здійснюючи правосуддя відповідно до Конституції України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів", процесуальних законів, у тому числі Кримінального процесуального кодексу України. При цьому контроль за виконанням рішення суду здійснюється відповідно до процесуального закону та за відповідною встановленою процедурою, зокрема, відповідно до розділу VIII Кримінального процесуального кодексу України, а також державними, приватними виконавцями згідно з Законом України "Про виконавче провадження" 02.06.2016 №1404-VIII.

Верховний Суд реалізує повноваження щодо здійснення цивільного демократичного контролю шляхом розгляду юридичних спорів, кримінальних обвинувачень, а у випадках передбачених законом також інших справ (частина третя статті 124 Конституції України). Як найвищий судовий орган у системі судоустрою України Верховний Суд наділений повноваженнями відповідно Закону України "Про судоустрій та статус суддів" та відповідними процесуальними кодексами.

Закон України "Про національну безпеку України" не наділяє повноваженнями Верховний Суд здійснювати демократичний цивільний контроль у спосіб зобов`язання органів Національної поліції виконати рішення суду поза межами, встановленої процесуальним законом процедури, наприклад, на підставі звернення відповідно Закону України "Про звернення громадян" чи Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

З огляду на таке правове регулювання, суд доходить висновку про помилковість доводів позивача про наявність у Верховного Суду повноважень здійснювати демократичний цивільний контроль з метою захисту безпеки України шляхом зобов`язання органів Національної поліції виконати рішення суду першої інстанції.

З огляду на таке правове регулювання, зважаючи на підстави позову, суд доходить висновку про належність розгляду Верховним Судом звернення позивача та відсутність підстав для задоволення позову щодо протиправної бездіяльності відповідача та наявності підстав для зобов`язання вчинити дії щодо здійснення цивільного демократичного контролю. Оскільки судом не встановлено протиправності дій відповідача, вимоги про стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

Суд вважає за доцільне наголосити, що з метою реалізації права особи на захист ухвалено Закон України "Про безоплатну правову допомогу" від 02.06.2011 №3460-VI. Зокрема, відповідно до статей 7, 10 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" позивач має право звернутись до центральних та місцевих органів виконавчої влади, територіальних органів центральних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції для отримання безоплатної первинної правової допомоги: надання правової інформації; надання консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру); надання допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації. Якщо позивач відноситься до осіб, визначених статтею 14 Закону України "Про безоплатну правову допомогу", він може звернутись до відповідного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, адвоката, включеного до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, для отримання безоплатної вторинної правової допомоги (єдиний телефонний номер системи безоплатної правової допомоги - ).

Як убачається з матеріалів справи, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI (з наступними змінами та доповненнями). Оскільки сторонами не надано доказів понесення судових витрат, такі витрати розподілу, присудженню не підлягають.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Верховний Суд (ідентифікаційний код 41721784, місцезнаходження 01043, місто Київ, вулиця Пилипа Орлика , будинок 8).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено 23 вересня 2019 року.

Суддя В.А. Донець