Справа № 200/9692/19-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року справа №200/9692/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Ястребової Л.В., суддів: Компанієць І.Д., Міронової Г.М., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 р. у справі № 200/9692/19-а (головуючий І інстанції Чучко В.М., складене у повному обсязі 08 серпня 2019 року у м.Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа: Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача по невиконанню вимог п. 1, п. 2, абзацу 3 п. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов`язати відповідача відповідно до абзацу 3 п. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» направити до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 58507005 (а.с. 4-6).

В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначив, що 28.02.2019 року відповідачем відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №0540/5356/18-а, виданого на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №0540/5356/18-а від 17.10.2018 року, проте рішення не виконано, що є порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 27.07.2019 року відповідач ухиляється від виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на адресу позивача не надходить повідомлення про направлення до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та відповідач не виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Разом з тим, відповідач проводить формальну переписку з позивачем, створюючи враження проведення виконавчих дій по примусовому виконанню судового рішення №0540/5356/18-а від 17.10.2018 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 138-141).

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що законодавець чітко визначив імперативними нормами Закону України «Про виконавче провадження» послідовні дії відповідача у разі невиконання судового рішення немайнового характеру. Але, відповідач ухиляється від виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження». На адресу позивача не надходить повідомлення про направлення до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та відповідач не виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Також зазначає на порушення та не застосування відповідачем норм ст. 19 Конституції України, вимог Закону України «Про виконавче провадження», ст.27 Віденської конвенції, висновків Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 0540/5356/18-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року (а.с. 10-13).

14 січня 2019 року у наведеній адміністративній справі виданий виконавчий лист, у відповідності до якого зобов`язано управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року (а.с. 14).

Листами від 31 січня 2019 року та від 01.08.2019 року Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області зверталось до головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з інформацією щодо потреби у коштах на виплату заборгованості пенсій за рішеннями суду станом на 31.01.2019 року та 01.08.2019 року (а.с. 79-87).

28 лютого 2019 року на підставі заяви позивача, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Григорян Г.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58507005 (а.с. 99-105).

Листом від 13 березня 2019 року №4197/03/34, Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області повідомило державного виконавця про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.10.2018 року у справі №0540/5356/18-а, в межах своєї компетенції (а.с. 105-116).

Заявою від 31.05.2019 року №10834 відповідач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду про зміну порядку і способу виконання рішення для повного фактичного та своєчасного виконання рішення суду (а.с. 117-119).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року у задоволенні заяви відповідача відмовлено у повному обсязі (а.с. 127-128).

Заявою від 19 червня 2019 року позивач звернувся до державного виконавця, в якій просив своєчасно винести постанову про закінчення виконавчого провадження, на що листами від 10.07.2019 року №8945/02.1-39/13330 та від 19.07.2019 року №8949/02.1-39/13961 державний виконавець повідомив позивача, що у нього відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження так як рішення суду не виконано в повному обсязі (а.с. 129-132).

01 липня 2019 року позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою, в якій просив надіслати органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винести постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 135).

Листом від 22.07.2019 року №14012, відповідач повідомив, що відсутність бюджетних асигнувань на виконання рішення суду у державного органу є поважною причиною для його невиконання, а отже, враховуючи, що виплата пенсії не проведена у зв`язку з відсутністю фінансування, застосування заходів, визначених ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», є безпідставними (а.с. 136).

Крім того, листом від 14.02.2019 року №54/Р-01-01-08/3127/02/34 Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області повідомило, що згідно рішенню Донецького окружного адміністративного суду від 17.10.2018 №0540/5356/18-а та ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2018 року про зобов`язання управління поновити нарахування пенсії з 01.03.2016, в січні 2019 року здійснено нарахування пенсії, отже рішення суду виконане (а.с. 17).

Спірним питанням даної справи є бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо не виконання відповідачем вимог п.п.1-3 ст.63 ЗУ «Про виконавче провадження» та не направлення до органів досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 58507005.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІ (далі - Закон № 1404-VІІ).

Відповідно до ст.1 Закону № 1404-VІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону № 1404-VІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема, наказу, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 10 Закону № 1404-VІІ встановлено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Статтею 13 Закону № 1404-VІІ визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Статтею 26 Закону № 1404-VІІ визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 зазначеної статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною 6 статті 26 Закону № 1404-VІІ передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем виконані вище вказані вимоги Закону, а саме 28 лютого 2019 року на підставі заяви позивача, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Григорян Г.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58507005 (а.с. 15).

Статтею 63 Закону № 1404 передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (п.2 ст.63).

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником (п.3 ст. 63).

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, Законом № 1404 чітко визначений строк, протягом якого державний виконавець зобов`язаний вчинити чітко визначені цим же Законом дії.

Крім того, за приписами п.п. 3, 5, 8 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; забезпечує ведення бухгалтерського обліку з виконання доходів і видатків, кошторису видатків на утримання управління Фонду та своєчасно складає і в установленому порядку подає затверджену звітність головним управлінням Фонду; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Тобто, виплати пенсій здійснюються Управлінням Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області виключно за рахунок Фонду та інших джерел, визначених законодавством, інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Пунктом 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 передбачено, що Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань планує у відповідному регіоні доходи та видатки коштів Фонду, у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду.

Згідно ст.ст. 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що невиконання судового рішення в частині виплат грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, оскільки відповідач не належить до категорії розпорядників бюджетних коштів, а тільки є їх одержувачем (п 38, 47, ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України), не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 року у справі № 405/3663/13-а (К/9901/1598/18).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що в січні 2019 року управлінням виконано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року по справі №0540/5356/18-а. Здійснено поновлення та нарахування пенсії з 01 березня 2016 року.

З грудня 2018 року ОСОБА_1 отримує поточну пенсію у сумі 4185,93 грн. Нараховану суму пенсії у розмірі 110997,89 грн. управлінням включено до потреби у коштах на виплату за рішенням суду на лютий 2019 року та направлено 31.01.2019 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для узгодження фінансування сум на виплату за рішенням суду (а.с. 105)

Проте, з Державного бюджету України не виділені кошти на фінансування сум пенсій для виплати, обчислених органами Пенсійного фонду України.

Згідно пункту 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про [...] накладення штрафу належать до [...] відповідальності [...] за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії […].

Згідно статті 75 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження», в редакції Закону України №2417-VIII від 15.05.2018 року, особа не несе відповідальності за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, у разі, якщо таке невиконання, сталося з поважних причин.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що невиконання судового рішення боржником в частині виплати cуми пенсії за минулі періоди за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Суд наголошує, що органи Пенсійного фонду України лише здійснюють фактичну виплату громадянам коштів, які надходять від розпорядників бюджету Пенсійного Фонду.

Водночас, на підставі ч. 1,3,5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 3 вказаної статті, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право зокрема: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 10) звертатися до суду із заявою (поданням) про роз`яснення рішення у випадках, передбачених цим Законом, із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Суб`єкт владних повноважень має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені законом, оскільки він виконує державні функції, і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у який він здійснює ці повноваження. Розширене тлумачення суб`єктом владних повноважень способів здійснення своїх повноважень не допускається.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо відсутності бездіяльності з боку відповідача під час виконання виконавчих дій в рамках ВП № 58507005, дії державного виконавця відповідають нормам Закону України «Про виконавче провадження», при цьому, невиконання вимог ч.ч. 1- 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» не відбулось.

Відтак, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, як і похідні від них, а саме зобов`язання відповідача відповідно до п. 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» направити до органів досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 58507005.

Доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм ст. 19 Конституції України та приписів КАС України, вимог Закону України «Про виконавче провадження», ст. 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів 1969 року, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень так застосування практики Європейського суду з прав людини» та правових висновків ЄСПЛ по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», колегія суддів не приймає до уваги, оскільки дії державного виконавця в рамках примусового виконання судового рішення відповідають принципу законності та виконавець діяв у межах наданих йому повноважень. Окрім того в зазначених рішеннях ЄСПЛ йдеться мова про кошти Держави, а не кошти Пенсійного Фонду, який тільки частково фінансується з Державних коштів України.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 271, 272, 287, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 р. у справі № 200/9692/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 р. у справі № 200/9692/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 24 вересня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді І.Д. Компанієць

Г.М. Міронова