Справа № 819/913/17
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/5683/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року, прийняте суддею Баранюком А.З. об 11 годині 19 хвилині у місті Тернополі, повний текст складений 09.04.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, акціонерне товариство «Укрсиббанк» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Кременецької об`єднаної державної податкової інспекції головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області (далі - Кременецька ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Збаразької ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області № від 20.11.2015, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 36851,59 грн., в тому числі 29481,27 грн. за основним платежем та 7370,32 грн. за штрафними санкціями.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.07.2017 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Збаразької ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області № від 20.11.2015.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2017 у справі №876/10247/17 залишено без змін постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.07.2017 року у справі №819/913/17.

Постановою Верховного Суду від 17.12.2018 постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.07.2017 та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2017 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Тернопільського окружного адміністративного суду.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 20.11.2015 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 6722 грн. 67 коп. за основним платежем, 1680 грн. 67 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що боржник який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподаткованого доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених п.п. «д» п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України (далі - ПК України) (постанова Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №802/142/17-а).

ПАТ «УкрСиббанк» на виконання ухвали суду повідомлено, що анульовано (прощено) борг, який складається з суми основного боргу (кредиту) - 151069,42 грн.; суми процентів - 20595,51 грн.; пенсі за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 10807,61 грн.

Також надано належним чином завірену копію повідомлення про анулювання боргу з відміткою позивача про отримання.

Отже, на момент прийняття фіскальним органом оспореного податкового повідомлення-рішення до загального річного оподаткованого доходу ОСОБА_1 підлягала включенню лише сума прощеної (анульованої) основної заборгованості (тіло кредиту).

Податкове повідомлення-рішення від 20.11.2015 № підлягає скасуванню в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 6722 грн. 67 коп. за основним платежем, 1680 грн. 67 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи, що призвело до ухвалення помилкового рішення в частині відмови у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що суд всупереч ч.8, 9 ст.79 КАС України, взяв до уваги, надані з порушенням встановленого строку письмові докази як повідомлення про анулювання боргу, так і розрахунок ГУ ДФС , незважаючи на те, що копії цих доказів взагалі не надсилались позивачу.

Окрім того, зазначене повідомлення не містить ідентифікаційних даних особи, якій анульовано кредитну заборгованість та не підписане уповноваженою особою ПАТ «УкрСиббанку».

Також, суд подібним рішенням підмінив державний орган, оскільки частково скасував податкове повідомлення-рішення, коли у разі скасування останнього, відповідач мав приймати нове рішення.

Просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позову і ухвалити нове, яким задоволити позов повністю.

АТ «УкрСиббанк» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що твердження позивача, що вищезазначене повідомлення про анулювання боргу не є належним та достовірним доказом анулювання боргу, оскільки не містить ідентифікаційних даних (РНОКПП) особи, якій анульовано кредитну заборгованість та це повідомлення не підписано уповноваженою особою АТ «УкрСиббанк» є безпідставним та необґрунтованим.

Ці доводи позивачем не заявлялись в позовній заяві і при розгляді справи в суді першої інстанції, а також на момент отримання позивачем повідомлення про анулювання боргу - 15.12.2014, жодних застережень чи заперечень з цього приводу ним не вказувалось, в тому числі й щодо повноважень уповноваженої особи АТ «УкрСиббанк». Крім цього, 15.12.2014 ОСОБА_1 звертався до АТ «УкрСиббанк» із заявою про розгляд питання щодо погашення ним заборгованості за кредитним договором №1 від 25.09.2006 шляхом участі в акції, що спрямована на погашення довгострокової простроченої заборгованості клієнтів роздрібного бізнесу, з умовами акції був ознайомлений (копія заяви від 15.12.2014 додається). Також, відповідно до заяви від 15.12.2014 ОСОБА_1 , в якій ним було зазначено адресу проживання, паспортні дані, код ІПН, ОСОБА_1 підтверджував, що ознайомлений з умовами Акції, спрямованої на погашення довгострокової простроченої заборгованості клієнтів роздрібного бізнесу та розуміє, що за результатами участі в акції, йому буде частково анульовано борг по кредитному договору №1 від 25.09.2006, що в свою чергу, призведе до виникнення в нього доходу у вигляді додаткового блага та необхідності, відповідно до вимог пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 та п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, відобразити такий дохід у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб та самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу. З указаними вище умовами та наслідками анулювання боргу погодився - заява від 15.12.2014.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права - ст. 316 КАС України.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ПАТ «УкрСиббанк» у відповідь на лист Підволочиського відділення Збаразької ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області №612/582/2 від 17.08.2015 про надання документального підтвердження щодо доходу, отриманого ОСОБА_1 , як додаткове благо листом від 10.09.2015 №11-51/30957 підтвердило достовірність даних про суми виплачених (нарахованих) доходів фізичній особі ОСОБА_1 за період 2014, що відображені банком у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1-ДФ) за ознакою доходу «126». Доходи нараховано у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, з врученням боржнику відповідного повідомлення про таке анулювання (прощення) боргу та включенням суми анульованого боргу до податкового розрахунку за формою 1-ДФ за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано.

Підволочиським відділенням Збаразької ОДПІ з 27.10.2015 по 02.11.2015 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності громадянина ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету за період 01.01.2014 по 31.12.2014, про що складено акт №865/ від 09.11.2015.

Як вбачається із вказаного акту, за результатами проведеної перевірки податковим органом виявлено, що ОСОБА_1 отримав дохід у вигляді анульованої заборгованості в сумі 190614,54 грн. та був зобов`язаний задекларувати його в річній податковій декларації про майновий стан і доходи і сплатити податкове зобов`язання в сумі 29481,27 грн. Проте за період що перевірявся з 01.01.2014 по 31.12.2014 податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 до Підволочиського відділення Збаразької ОДПІ ОСОБА_1 не подав, чим порушив п.179.7 ст.179 Податкового кодексу України.

На підставі висновків акту перевірки Підволочиським відділенням Збаразької ОДПІ у Тернопільській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 20.11.2015 форми «Р», яким за порушення п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 36851,59 грн., в тому числі 29481,27 грн. за основним платежем та 7370,32 грн. за штрафними санкціями.

Не погодившись з вказаним податковим повідомленнями-рішенням податкового органу, позивач звернувся до суду з даним повозом.

Підставою для скасування рішень Верховним Судом слугувало те, що вирішуючи вказану справу, суди попередніх інстанцій в порушення завдання адміністративного судочинства та принципу офіційного з`ясування обставин справи, не встановили факти, що мають важливе значення для правильного вирішення даної справи по суті. Оскільки, користуючись наданими повноваженнями, суди мали право ініціювати витребування від банка необхідні відомості в частині, що стосується спірних правовідносин, а саме копію рішення про списання простроченої заборгованості позивачу у розмірі 190614,54 грн. з наданням повної розшифровки суми, у тому числі із зазначенням сум з яких складається прощений борг (тіло кредиту, проценти за користуванням тілом кредиту, пеня, штраф, тощо) та відомості щодо повідомлення боржника про прийняте рішення. Частина такої інформації міститься в листі банка, але залишена без перевірки та належної оцінки судами (а.с.133 - 141)

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 витребувано в публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» копію рішення про списання простроченої заборгованості ОСОБА_1 у розмірі 190614,54 грн з наданням повної розшифровки суми, у тому числі із зазначенням сум з яких складається прощений борг (тіло кредиту, проценти за користування тілом кредиту, пеня, штраф, тощо) та відомості щодо повідомлення боржника про прийняте рішення (а.с.165)

На виконання вимог ухвали Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 ПАТ «УкрСиббанк» листом від 11.03.2019 вих.№13-3-02/20 повідомлено, що установою банку анульовано (прощено) борг за кредитним договором від 25.09.2006 №1, який складався з наступної заборгованості: суми основного боргу (кредиту) - 151069,42 грн.; суми процентів - 20595,51 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 8142,00 грн.; пені за несвоєчасно погашення заборгованості по процентам - 10807,61 грн. Також, ПАТ «УкрСиббанк» надано суду завірену належним чином копію повідомлення про анулювання боргу від 15.12.2014 з відміткою позивача про отримання; виписки з протоколу №10/14 засідання правління АТ «Укрсиббанк» від 28.04.2014 та виписки з додатку №15 до п.19 зазначеного протоколу №10/14 (а.с. 168, 172, 187 - 193).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо відмови в задоволенні позову про скасування оспореного податкового повідомлення-рішення, виходячи з наступного.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Апеляційний суд вважає, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід.

Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент прийняття фіскальним органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення до загального річного оподатковуваного доходу ОСОБА_1 підлягала включенню сума прощеної (анульованої) основної заборгованості за кредитом («тіло кредиту») та не підлягала включенню сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) його кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09 квітня 2015 року №321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.02.2019 у справі №813/330/16 (провадження №К/9901/27201/18).

Щодо доводів апелянта про отримання нових доказів, то подібне не суперечить вимогам КАС України щодо збирання доказів на час постановлення судового рішення, а саме дотримано принцип офіційного з`ясування обставин справи, що й випливає із судового рішення Верховного Суду від 11.12.2018 у цій справі (а.с.140).

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розрахунок штрафних (фінансових) санкцій, відповідає законодавству (а.с.198)

Відповідно до частини 1 статті 245 КАС України - при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та приписів чинного законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості часткового задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Судові витрати перерозподілу не підлягають, виходячи з наслідків розгляду апеляційної скарги.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року у справі № 819/913/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Я. С. Попко
Р. Б. Хобор
Повний текст судового рішення виготовлено 25.09.2019 року.