Справа № 540/1758/19
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1758/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Херсонській області) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не зарахування трудового стажу з 07.08.1954 року по 01.03.1966 року та з 22.03.1967 року по 11.09.1967 року, з 07.08.1969 року по 04.11.1971 року та з 09.04.1973 року по 11.06.1977 року в потрійному розмірі для перерахування позивачу пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати позивачу трудовий стаж за період з 07.08.1954 року по 01.03.1966 року та з 22.03.1967 року по 11.09.1967 року, з 07.08.1969 року по 04.11.1971 року та з 09.04.1973 року по 11.06.1977 року для обчислення трудового стажу в потрійному розмірі і зробити перерахунок призначеної пенсії..

27.08.2019 ухвалою суду справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є репресованою особою, яка має право на зарахування певних періодів трудового стажу в потрійному розмірі. Звернення позивача до відповідача з відповідними заявами мали наслідком відмови в перерахунку розміру пенсії. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною.

Відповідач проти позову заперечував з підстав викладених в письмових запереченнях, посилаючись на те, що позивач є членом сім`ї потерпілої від репресій та перебувала в спецпоселенні, що не можна вважати часом тримання під вартою, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та засланні або перебуванням на примусовому лікуванні. На думку відповідача чинне законодавство не передбачає можливості зарахування потерпілим від репресій особам часу перебування на спецпоселенні до стажу в потрійному розмірі.

Судом встановлено такі обставини по справі.

Відповідно до довідки МВС України в Тернопільській області від 11.05.1995 ОСОБА_2 21.10.1947 виселена із с.Залісці, Шумського району, Тернопільської області за рішенням особливої наради при МДБСРСР виселена разом із членами своєї сім`ї виселена на спец поселення в Кемеровську область як члени сім`ї учасника підпілля ОУН. Зі спец поселення звільнена 10.09.1955 року.

На підставі ст.3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" позивач реабілітована.

Згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_3 .

Позивач зверталась до відповідача із заявами про перерахунок пенсії від 11.04.2019 та від 01.07.2019 та двічі отримувала відмови у перерахунку пенсій відповідно до ч.3 ст.43 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як реабілітованій з урахуванням періоду знаходження на спецпоселенні.

При вирішенні справи по суті суд враховує наступне.

В абзаці 1 статті 1 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" (в редакції, чинній на час реабілітації позивача) зазначено "вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Відповідно до ст.1-2 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" реабілітованими визнаються особи:

1) які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання;

2) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів;

3) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення;

4) які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1 - 5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6 - 14, за діяння, передбачені пунктами 15 - 22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину;

5) стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Відповідно до ст. 1-3 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" від 17.04.1991 №962-XII (далі - Закон №962-XII) потерпілими від репресій визнаються:

1) чоловік або дружина репресованої особи, який/яка на момент здійснення репресії перебували у шлюбі з репресованою особою;

2) діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року N 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена;

3) інші особи, які на момент здійснення репресії спільно проживали, були пов`язані спільним побутом з репресованою особою або перебували на утриманні репресованої особи.

Статтею 4 Закону №962-XII передбачено "поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей".

Згідно з пунктом 2.13 постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі статтею 3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні", приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Згідно з ст. 6 Закону №962-XII реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Відповідно до 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення", громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Отже, законодавством передбачено зарахування стажу перебування в засланні особі, яка була депортована та в подальшому реабілітована до трудового стажу, як компенсацію реабілітованій особі в потрійному розмірі.

Суд встановив, що позивач, як член сімі`ї репресованої особи, був примусово переміщений з обов`язковим переселенням в спецпоселення, тобто відповідно до статті 1 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" перебував у засланні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області щодо відмови у проведенні перерахунку стажу роботи у потрійному розмірі за час перебування у засланні ОСОБА_1 , як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій відповідно до ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із змінами внесеними Законом України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917-1991 років" № 2325-VІІІ від 13.03.2018.

Факт реабілітації позивача підтверджено відповідною довідною довідкою (а.с. 13).

Час заслання позивача в спецпоселенні з 21.10.1947 по 10.09.1955 року підлягає зарахуванню у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення пенсії.

Саме цей період підлягає зарахуванню у потрійному розмірі, натомість після 10.09.1955 року позивач вже не перебувала під тиском репресій, а займалась трудовою діяльністю на території Кемеровської області, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу, що Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятими 11.03.1980 під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Наявна в суб`єкта повноважень свобода дій при прийнятті рішення в межах його повноважень не є абсолютною, а обмежена певними законодавчо встановленими рамками, якими, зокрема, визначаються підстави та необхідні умови прийняття певного рішення, зміст цього рішення, його альтернативні варіанти, а також перелік дій, які повинна вчинити особа для отримання певної вигоди внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного рішення.

Тому, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ у Херсонській області перерахувати стаж роботи позивача згідно з ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з 05.05.2018 як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування відбування покарання у засланні на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917-1991 років" від 13.03.2018 № 2325-VІІІ з урахуванням позиції викладеної у рішенні суду.

В решті позовних вимог слід відмовити через безпідставність.

Судові витрати в справі відсутні.

Керуючись статтями 242- 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області () щодо не зарахування ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) часу заслання в спецпоселенні з 21.10.1947 по 10.09.1955 у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення пенсії протиправною.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області () зарахувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) час заслання в спецпоселенні з 21.10.1947 по 10.09.1955 у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення пенсії і зробити перерахунок призначеної пенсії.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.

кат. 112010000