Справа № 580/1685/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Тимошенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року Справа № 580/1685/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Лічевецького І.О., Пилипенко О.Є.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України

в Черкаській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 12.04.2019 про відмову в призначенні позивачу пенсії;

- зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком як непрацюючому пенсіонеру на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058 не нижче мінімальної пенсії в розмірі прожиткового мінімуму, передбаченого законом, зі встановленням підвищення до пенсії в розмірі 22,5% за 4 роки і 6 місяців років більш пізнього виходу на пенсію, надбавки 5% за наднормативність стажу 5 років, з проведенням перерахунку, індексації пенсії, компенсації втрати частини доходів, на певний позивачем банківський рахунок, починаючи з 10.10.2018 р.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Черкаській області викладене в листі від 12.04.2019 р. про відмову в призначенні позивачу пенсії;

- зобов`язано ГУ ПФУ в Черкаській області повторно розглянути заяву позивача від 10.10.2018 р. про призначення пенсії за віком та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення на підставі вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ненадання паспорту громадянина України або посвідки на постійне проживання в Україні не може бути підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії, а також з того, що фактично питання про призначення позивачу відповідних пенсійних виплат відповідачем по суті не вирішувалося і на цій стадії правовідносин його дискреція не реалізована.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення її вимог у повному обсязі, наполягаючи на наявності всіх необхідних правових підстав для зобов`язання відповідача на стадії виниклих правовідносин призначити та виплачувати позивачу відповідну пенсію за віком.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на тому, що законодавством не передбачено підстав для призначення пенсії особам, які не проживають в Україні.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

У 2002 році ОСОБА_1 виїхала на постійне проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.

До виїзду на постійне проживання до Ізраїлю позивач працювала на території України.

З метою призначення пенсії за віком ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Черкаській області із заявою про призначення пенсії.

19.10.2018 р. відповідач листом № 66493/03-12 відмовив позивачу у призначені пенсії на тій підставі, що вона не є громадянином України та не проживає в Україні на законних підставах.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач оскаржив звернулася до суду з відповідним позовом.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 р., яке набрало законної сили, у справі № 2340/4460/18 визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Черкаській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком та зобов`язано відповідача повторно розглянути її заяву від 10.10.2018 р. про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні.

У вказаному судовому рішенні, зокрема, було встанволено, що позивач є громадянкою України.

Листом від 12.04.2019 р. № 36337/03-12/15 ГУ ПФУ в Черкаській області роз`яснило позивачу, що на виконання рішення суду у справі № 2340/4460/18 відповідач повторно розглянув заяву ОСОБА_1 та прийняв рішення про відмову у вчинені дій, пов`язаних з призначенням пенсії за віком, у зв`язку з тим, що до заяви про призначення пенсії позивачем надано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який є документом, що посвідчує особу громадянина України за кордоном і при перетинанні державного кордону України, натомість документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII), «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382-IV), «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-III), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 1 Закону № 1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

У ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

У ст. 51 Закону № 1058-IV визначено, що в разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У рішенні від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009 Конституційним Судом України було встановлено, що громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання до інших держав, мають рівні права з іншими громадянами України на пенсійне забезпечення. Право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Згідно зі ст. 2 Закону № 1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Тобто, кожен громадянин України має право на вибір місця свого проживання із збереженням всіх конституційних прав.

Відповідно до ст. 5 Закону № 2235-III документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

У ст. 44 Закону № 1058-IV визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

У п.п. 1.1 Порядку № 22-1 передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з п. 1.7 даного Порядку днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року; 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав і, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на призначенння пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 р. по справі № 127/20588/17, та та відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають безальтернативному врахуванню судами.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 р. та у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, викладена правова позиція, відповідно до якої позбавлення громадянина, який виїхав на постійне місце проживання за кордон права на пенсійне забезпечення в Україні, де він набув відповідний стаж і сплачував страхові внески, та/або обмеження такого права є порушенням принципу недискримінації, визначеного у ст. 14 Конвенції, та порушенням права особи мирно володіти своїм майном, визначеним у Протоколі першому до Конвенції.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач, 1956 р.н. (станом на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії досягла 62-х років), є громадянкою України, має загальний страховий стаж для обчислення пенсії 25,5 років, а отже відповідає законодавчо визначеним вимогам для призначення пенсії за віком (ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV).

При цьому, апеляційний суд зазначає, що відповідачем було відмовлено позивачу у призначенні вказаної пенсії на тій підставі, що нею не підтверджено громадянство України, що спростовується матеріалами справи, і у зв`язку з тим, що вона не перебуває на законних підставах в Україні, що суперечить вищенаведеним законодавчим нормам.

Разом з тим, судова колегія відзначає, що судовим рішенням в іншій справі № 2340/4460/18 вже було встановлено як наявність у позивача громадянства України, так і протиправність відмови у призначенні їй пенсії за віком з цих підстав, але, незважаючи на це, відповідачем прийнято оскаржуване у цій справі рішення, яким повторно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком знову з аналогічних підстав, що й призвело до звернення позивача до суду з новим позовом.

З огляду на це, оцінивши відповідні докази та проаналізувавши вищенаведені правові норми, висновки Конституційного Суду України та Верховного Суду, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що таке рішення відповідача є протиправним та порушує її конституційне право на пенсійне забезпечення, яке підлягає поновленню шляхом зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з дня її звернення до відповідача з відповідною заявою, тобто з 10.10.2018 р.

Аналогічний правовий підхід викладено в постанові Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 752/10522/16-а.

При цьому, колегія суддів вважає, що в даному випадку саме такий спосіб захисту буде ефективним і призведе до реального відновлення порушеного права позивача.

Разом з тим, апеляційний суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні від 31.07.2003 р. у справі «Дорани проти Ірландії» (Doran v. Ireland), відповідно до яких поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 6 КАС України, ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У контексті викладеного колегія суддів також зазначає, що ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували наявність правових підстав для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком, зокрема не доведено перед судом відсутності у позивача необхідного віку та/або страхового стажу для призначення даного виду пенсії.

Втім, у відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доказування в адміністративних справах покладено саме на суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі.

З огляду на це, колегія суддів приймає до уваги та враховує доводи апелянта щодо необхідності захисту її права на пенсійне забезпечення саме шляхом зобов`язання відповідача призначити їй пенсію за віком, оскільки надані йому відповідні дискреційні повноваження на стадії виниклих правовідносин вже вичерпано.

Разом з тим, апеляційний суд вважає передчасними заявлені позивачем у цій справі вимоги щодо зобов`язання відповідача виплачувати їй пенсію за віком як непрацюючому пенсіонеру на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058 не нижче мінімальної пенсії в розмірі прожиткового мінімуму, передбаченого законом, зі встановленням підвищення до пенсії в розмірі 22,5% за 4 роки і 6 місяців років більш пізнього виходу на пенсію, надбавки 5% за наднормативність стажу 5 років, з проведенням перерахунку, індексації пенсії, компенсації втрати частини доходів, оскільки подальші дії відповідача після призначення позивачу пенсії, визначення відповідного розміру пенсії позивача та її складових, а також вирішення питання щодо компенсації втрати частини доходів належать до його повноважень, які наразі ним не реалізовані, так як пенсія ще не призначена. Тобто, ці позовні вимоги є передчасними.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову в частині вимог щодо протиправності рішення ГУ ПФУ в Черкаській області про відмову в призначенні позивачу пенсії та необхідності його скасування, а також з висновками суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача виплачувати їй пенсію за віком як непрацюючому пенсіонеру на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058 не нижче мінімальної пенсії в розмірі прожиткового мінімуму, передбаченого законом, зі встановленням підвищення до пенсії в розмірі 22,5% за 4 роки і 6 місяців років більш пізнього виходу на пенсію, надбавки 5% за наднормативність стажу 5 років, з проведенням перерахунку, індексації пенсії, компенсації втрати частини доходів.

Апеляційний суд вважає, що ухвалюючи судове рішення щодо зазначених позовних вимог, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, а тому відповідно до ст. 316 КАС України в цій частині воно підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, зобов`язуючи відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії та прийняти рішення і відмовляючи в задоволенні вимог про зобов`язання ГУ ПФУ призначити позивачу пенсію за віком, судом першої інстанції не було виконано завдань адміністративного судочинства, порушено вимоги ст. 2 КАС України, що призвело до неправильного вирішення спору щодо вказаних позовних вимог та відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року в частині щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.10.2018 р. про призначення пенсії за віком та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення на підставі вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком - скасуванню, адміністративний позов в цій частині вимог - задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 3, 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, враховуючи наведені правові норми, понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору, що відповідно до квитанцій в загальному розмірі становлять: 768,40 грн. + 1152,60 грн. = 1280,66 грн. /Т. 1 а.с. 2, 68/, а пропорційно до частини задоволених позовних вимог складають 853,77 грн. та підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року в частині щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.10.2018 р. про призначення пенсії за віком та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення на підставі вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком та в частині стягнення судових витрат - скасувати.

Адміністративний позов у частині вказаних позовних вимог - задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 10.10.2018 р.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року - залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) понесені нею судові витрати в розмірі 853,77 (вісімсот п`ятдесят три гривні та сімдесят сім копійок) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 23 вересня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: