Справа № 824/692/18-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/692/18-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Григораш Віталій Олександрович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

24 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Охрімчук І.Г. Моніча Б.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року (рішення ухвалено у м.Чернівці) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В :

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якої звернувся адвокат Дороган Інна Григорівна до Управління Держпраці в Чернівецькій області з такими позовними вимогами:

1) визнати протиправними дії працівників управління Держпраці у Чернівецькій області по складанню акту інспекційного відвідування фізичної особи №ЧВ-297/18/320/АВ від 06.06.2018 року, постанови управління Держпраці у Чернівецькій області від 05.07.2018 року за №297/18/320/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/155, постанови про накладення штрафу №297/18/320/АВ/П/1ПТ/ЗБ-2ФС/156 від 05.07.2018 року;

2) скасувати постанову управління Держпраці у Чернівецькій області від 05.07.2018 року за №297/18/320/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/155,

3) скасувати постанову управління Держпраці у Чернівецькій області від 05.07.2018 року №297/18/320/АВ/П/1ПТ/ЗБ-2ФС/156. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що за результатами проведеного в період з 05.06.2018 року по 06.06.2018 року інспекційного відвідування представниками управління Держпраці у Чернівецькій області складено акт №ЧВ-297/18/320/АВ від 06.06.2018 року, яким зафіксовано порушення позивачем вимог ст.21, ч.1,3 ст.24 КЗпП України, а саме наявність трудових відносин позивача із громадянами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не оформлених трудовими договорами (контрактами) у письмовій формі, чим порушено ч.ч.1,3 ст.24 КЗпП України.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення штрафу, - задоволено частково.

Скасовано постанову управління Держпраці у Чернівецькій області від 05.07.2018 року за №297/18/320/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/155.

Скасовано постанову управління Держпраці у Чернівецькій області від 05.07.2018 року № 297/18/320/АВ/П/1ПТ/ЗБ-2ФС/156.

Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Чернівецькій області судові витрати - судовий збір на загальну суму 3995 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Управління Держпраці у Чернівецькій області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в частині скасування постанов від 05.07.2018р. за №297/18/320/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/155 та №297/18/320/АВ/П/1ПТ/ЗБ-2ФС/156 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі. В апеляційній скарзі зазначає, що цивільно-правові договори з громадянами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 носять всі ознаки трудових правовідносин. Жодним пунктом договорів не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні були бути відображені в акті їх приймання. Не містяться у них і відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинні передати виконавці замовникові, не визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик. Крім цього сторони не визначили результату, місця та терміну-виконання робіт, - що дає підстави вважати їх неукладеними.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 08.07.1997 року Кіцманським РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с.35 т.1).

Відповідно до Свідоцтва серії В02№468353, позивач 27.08.2007 року зареєстрований, як фізична особа-підприємець, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.42 т.1). Відповідно до Свідоцтва серіїА№ 135681 позивач є платником єдиного внеску за ставкою 20%, вид господарської діяльності - роздрібна торгівля в спеціалізованих магазинах (а.с.41 т.1).

В період з 05.06.2018 року по 06.06.2018 року, на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування від 04.06.2018 року №04-121 (а.с.19 т.1) головним державним інспектором Управління Держпраці у Чернівецькій області Моргоч В.І. проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 .

За результатами проведеного інспекційного відвідування складено акт №ЧВ-297/18/320/АВ від 06.06.2018 року (а.с. 22-28 т.1), яким зафіксовано наступні порушення:

1) ст.21, ч.1, 3 ст.24 КЗпП України - впродовж 2015-2017 років фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не дотримувалась установленого чинним законодавством порядку прийняття та оформлення працівників на роботу відповідно до вимог глави ІІІ Кодексу законів про працю України.

2) ч.1 ст.115 КЗпП України, п.1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078 - перевіркою розрахункових відомостей по заробітній платі за 2015-2017 роки встановлено, що розрахунок нарахування індексації заробітної плати за 2015 рік проведений разово в травні місяці 2018 року, виплата проведена 31.05.2018 року. Індексація заробітної плати працівникам нарахована в травні місяці поточного року в сумі - 2154,83 грн., зокрема: ОСОБА_4 - 254,56 грн., ОСОБА_5 - 1900,27 грн., які виплачені по платіжній відомості - 31.05.2018 року в загальній сумі - 1734,64 грн., зокрема: ОСОБА_5 - 1529,2 грн., ОСОБА_4 - 204,92 грн..

З метою усунення зафіксованих актом інспекційного відвідування від 06.06.2018 року №ЧВ-297/18/320/АВ порушень, головним державним інспектором Держпраці винесено Припис про усунення виявлених порушень №ЧВ-297/18/320-АВ/П від 06.06.2018 року (а.с.29, т.1), яким зобов`язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 :

1. При прийнятті на роботу працівників укладати із ними трудові договори та повідомляти органи ДФС. Строк усунення порушень - 06.07.2018 року;

2. Нараховувати індексацію заробітної плати щомісячно при наявності підстав для її проведення. Строк усунення порушень - 06.07.2018 року.

07.06.2018 року відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення №ЧВ№-297/18/320/АВ/П/1ПТ, яким зафіксовано, що розрахунок нарахування індексації заробітної плати за 2015 рік проведений разово в травні місяці 2018 року, виплата проведена 31.05.2018 року, що являється порушенням вимог ч.1 ст.115 КЗпП України та порушенням вимог п.1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078. Індексація заробітної плати працівникам нарахована в травні місяці поточного року в сумі - 2154,83 грн., зокрема: ОСОБА_4 - 254,56 грн., ОСОБА_5 - 1900,27грн., які виплачені по платіжній відомості - 31.05.2018 року в загальній сумі - 1734,64 грн., зокрема: ОСОБА_5 - 1529,72 грн., ОСОБА_4 - 204,92 грн. (а.с.30-31 т.1).

Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18.06.2018 року №718/1454/18 позивача визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченому ч.1 ст.41 КУпАП. На підставі статті 22 КУпАП звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності обмежившись усним зауваженням (а.с.15 т.1).

Також, 07.06.2018 року відповідачем складено Протокол про адміністративне правопорушення №ЧВ№-297/18/320/АВ/П/2ПТ, яким зафіксовано порушення ст.21 КЗпП України "Трудовий договір", пп.6 ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України "Укладення трудового договору" працівники ОСОБА_2 (з 01.08.2015 року по 31.01.2016 року), ОСОБА_3 (з 01.01.2017 року по 31.10.2017 року) були допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування про прийняття працівника на роботу і з ними укладені цивільно-правові договори, а не трудові договори (а.с.32-34 т.1).

Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18.06.2018 року №718/1453/18 позивача визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченому ч.3 ст.41 КУпАП. На підставі статті 22 КУпАП звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності обмежившись усним зауваженням (а.с.14 т.1).

15.06.2018 року відповідачем надіслано на адресу позивача повідомлення про розгляд справи за ст.265 КЗпП України №169/0/04-2/18, яким повідомлено позивача про необхідність з`явитись в Управління Держпраці у Чернівецькій області о 11год. 00 хв. 27.06.2018 року за адресою м. Чернівці, вул. Зелена, буд. 3, ІІІ поверх (а.с.20 т.1).

Не погоджуючись з приписом №ЧВ-297/18/320-АВ/П від 06.06.2018 року, 17.06.2018 року позивач звернувся до начальника Управління Держпраці в Чернівецькій області із запереченнями на припис, в яких просила його скасувати (а.с.10-11 т.1).

27.06.2018 року відповідачем надіслано на адресу позивача повідомлення про розгляд справи за ст.265 КЗпП України №1828/0/04-2/18, яким повідомлено позивача про необхідність з`явитись в Управління Держпраці у Чернівецькій області о 12год. 40 хв. 05.07.2018 року за адресою м. Чернівці, вул. Зелена, буд. 3, ІІІ поверх (а.с.21 т.1).

05.07.2018 року начальником Управління Держпраці у Чернівецькій області Луцяком І.Г. за результатами розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акту інспекційного відвідування від 06.06.2018 року №ЧВ-297/18/320/АВ винесено постанови про накладення штрафів уповноваженими посадовими особами:

- №ЧВ-297/18/320/АВ/П/1ПТ/ЗБ-2ФС/156 від 05.07.2018 року, якою, за порушення вимог ч.1 ст.115 КЗпП України та вимог п.1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078, накладено штраф на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 11169,00 грн (а.с.16 т.1).

- №ЧВ-297/18/320/АВ/П/1ПТ/ЗБ-2ФС/155 від 05.07.2018 року, якою, за порушення вимог ст.21, ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України, накладено штраф на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 223380,00 грн. (а.с. 17-18 т. 1).

Вважаючи протиправними дії працівників управління Держпраці у Чернівецькій області по складанню акту інспекційного відвідування фізичної особи №ЧВ-297/18/320/АВ від 06.06.2018 року, протиправними постанови управління Держпраці у Чернівецькій області про накладення штрафу від 05.07.2018 року за №297/18/320/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/155 та №297/18/320/АВ/П/1ПТ/ЗБ-2ФС/156 від 05.07.2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, висновки інспекційного відвідування на підставі яких Управлінням Держпраці у Чернівецькій області прийнято постанови про накладення штрафу від 05.07.2018р. №297/18/320/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/155 та №297/18/320/АВ/П/1ПТ/ЗБ-2ФС/156 є протиправними.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено частково, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Згідно ст.43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.1. Положення про територіальні органи Державної служби України з питань праці, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України 27.03.2015 №340, яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 20.04.2015 за №438/26883, Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області (далі - Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Пунктом 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 (далі - Порядок №295) визначено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Приписами частини 1 статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Визначення трудового договору міститься у статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Статтею 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Слід зазначити, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

За змістом статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Судом встановлено, що 01.08.2015 року між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та гр. ОСОБА_2 (Виконавець) укладено Цивільно-правовий договір за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи: Облік товарно-матеріальних цінностей з 01.08.2015 року по 31.01.2016 року. Термін дії договору: з 01.08.2015 року по 31.01.2016 року (а.с.44).

Відповідно до Актів виконаних робіт від 31.08.2015 року, 30.09.2015 року, 31.10.2015 року, 30.11.2015 року, 31.12.2015 року, 31.01.2016 року, позивач перевірила виконання роботи з обліку товарно-матеріальних цінностей та склала акт про те, що роботи виконані відповідно до договору цивільно-правового характеру від 01.08.2015 року в повному обсязі (а.с.45-50).

Позивачем проведено з гр. ОСОБА_2 всі розрахунки згідно актів виконаних робіт 31.08.2015 року, 30.09.2015 року, 31.10.2015 року, 30.11.2015 року, 31.12.2015 року, 31.01.2016 року (а.с.51-56).

Крім того, між позивачем (Замовник) та гр. ОСОБА_3 (Виконавець) укладено Цивільно-правові договори від 31.12.2016 року, від 01.02.2017 року, від 01.03.2017 року, від 01.04.2017 року, від 30.07.2017 року, 01.06.2017 року, 01.07.2017 року, 07.07.2017 року, 01.08.2017 року, 01.09.2017 року, 01.10.2017 року, за умовами яких Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи: прибирання прилеглої території торгової точки. Термін дії договорів: з 01.01.2017 року по 31.10.2017 року.

В свою чергу, відповідно до актів виконаних робіт від 31.01.2017 року, від 28.02.2017 року, від 31.03.2017 року, від 30.04.2017 року, від 31.05.2017 року, від 30.06.2017 року, від 31.07.2017 року, від 14.07.2017 року, від 31.08.2017 року, від 30.09.2017 року та від 31.10.2017 року позивач перевірила виконання роботи з обліку товарно-матеріальних цінностей та склала акт про те, що роботи виконані відповідно до договорів цивільно-правового характеру від 31.12.2016 року, від 01.02.2017 року, від 01.03.2017 року, від 01.04.2017 року, від 30.07.2017 року, 01.06.2017 року, 01.07.2017 року, 07.07.2017 року, 01.08.2017 року, 01.09.2017 року, 01.10.2017 року, в повному обсязі (а.с.57-77 т.1).

Встановлено, що позивач провів з гр. ОСОБА_3 розрахунки за виконані роботи згідно актів виконаних робіт від 31.01.2017 року, від 28.02.2017 року, від 31.03.2017 року, від 30.04.2017 року, від 31.05.2017 року, від 30.06.2017 року, від 31.07.2017 року, від 14.07.2017 року, від 31.08.2017 року, від 30.09.2017 року, від 31.10.2017 року, що підтверджується відповідними відомостями про отримання коштів (а.с.79-89 т.1).

В судовому засіданні також досліджено наступні письмові докази:

- копії податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум отриманого з них податку за ІІІ квартал 2015 року, IV квартал 2015 року, 1 квартал 2016 року, І, ІІ, ІІІ, IV квартал 2017 року, поданих ФОП ОСОБА_1 з доказами їх надіслання/отримання Кіцманською ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області;

- копії звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фіскальних органів за 08 місяць 2015 року, 09 місяць 2015 року, 10 місяць 2015 року, 11 місяць 2015 року, 12 місяці 2015 року, 01 місяць 2016 року, за період з 01 по 10 місяці 2017 року, поданих ФОП ОСОБА_1 з доказами їх надсилання/отримання Кіцманською ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області (а.с.190-250 т.1, 1-51 т. 2).

Крім того, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б давали можливість об`єктивно встановити факт перебування ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 .

Крім цього, приймаючи постанову №ЧВ-297/18/320/АВ/П/1ПТ/ЗБ-2ФС/156 від 05.07.2018 року, якою за порушення вимог ч.1 ст.115 КЗпП України та вимог п.1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078, Управлінням Держпраці у Чернівецькій області накладено на позивача штраф у розмірі 11169,00 грн., не враховано, що перевіркою розрахункових відомостей по заробітній платі за 2015-2017 роки встановлено, що розрахунок нарахування індексації заробітної плати за 2015 рік позивачем проведено самостійно, то б то усунуто вказане порушення до проведення інспекційного відвідування.

Так, згідно частин 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), а також порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, а також інші порушення вимог законодавства про працю - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, частиною 2 статті 265 КЗпП України і статтею 41 КУпАП передбачено відповідальність для фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), а також порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Штраф за частиною 2 статті 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд звертає увагу, що і стаття 265 КЗпП України, і стаття 41 КУпАП були викладені в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" від 28.12.2014 року.

Вищезазначений закон передбачав введення статтею 265 КЗпП України фінансових санкції для роботодавців - юридичних та фізичних осіб-підприємців, у вигляді штрафу у розмірі від 1 до 30 мінімальних заробітних плат за допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин, оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску та податків, порушення термінів виплати заробітної плати більш ніж за один місяць, виплати не в повному обсязі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці та порушення інших вимог трудового законодавства.

Натомість стаття 41 КУпАП мала на меті запровадити штрафи для посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин; за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" іншою особою, а також інше грубе порушення законодавства про працю, а також порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Тобто, ключовою відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за ст.265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за ст.41 КУпАП).

Однак, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі частини 2 статті 265 КЗпП і статті 41 КУпАП, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення.

Таким чином, притягнення особи до відповідальності за одне й те саме порушення двічі суперечить ст.61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може двічі притягатися до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки в обох нормах йдеться про юридичну відповідальність та одне й те саме правопорушення, для застосування ст. 61 Конституції України необхідно з`ясувати чи належить відповідальність, передбачена статтею 265 КЗпП України і статтею 41 КУпАП до одного виду.

У теорії права виділяють конституційну, кримінальну, адміністративну, цивільну, дисциплінарну, матеріальну відповідальність. Водночас, дискутується питання про видову самостійність процесуальної, сімейної, екологічної та деяких інших видів відповідальності. Критерієм видової класифікації заходів відповідальності має бути юридична природа відповідного правопорушення та характер шкоди, що ним спричинена. ( ОСОБА_6 Основи загальної теорії права та держави. Навч. посібник. Вид. 9-те, зі змінами. - Львів: Край, 2007. - 192 с. - С. 162-163).

Закон не визначає, до якого саме виду юридичної відповідальності належать заходи впливу за правопорушення, передбачені у ч. 2 ст.265 КЗпП України.

Кваліфікуючи вид цієї відповідальності, суд бере до уваги: (а) мету відповідальності - покарання роботодавців за порушення законодавства про працю та легалізація фонду оплати праці; (б) характер шкоди - шкоду заподіяно суспільству, а не працівнику; (в) вид стягнення - фінансова санкція у виді штрафу; (г) суб`єкт, який притягує до відповідальності - державний орган; (д) джерело сплати - штраф зараховується до державного бюджету.

Водночас диспозиції абз.2 та 3 ч.2 ст.265 КЗпП України та ч.1, 3 ст.41 КУпАП в частині визначення правопорушення абсолютно тотожні: "фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)" та "несвоєчасне нарахування та виплата індексації", а обставини, що послугували підставою їх встановлення для позивача - ідентичні.

Враховуючи вищенаведені ознаки, а також пріоритетність тлумачення, яке у найбільшій мірі відповідає інтересам людини, суд дійшов висновку, що правопорушення, передбачені у частині 2 статті 265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачене у частинах 1 та 3 статті 41 КУпАП, належить до адміністративної відповідальності.

Так, постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18.06.2018 року №718/1453/18 позивача визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченому ч.3 ст.41 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Крім того, постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18.06.2018 року №718/1454/18 позивача визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченому ч.1 ст. 41 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

В той же час, постановами про накладення штрафу від 05.07.2018 року за №297/18/320/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/155 та № 297/18/320/АВ/П/1ПТ/ЗБ-2ФС/156 на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф за ті самі правопорушення вдруге, що є порушенням ст. 61 Конституції України.

Суд звертає увагу, що складаючи протоколи про адміністративне правопорушення та направляючи їх до суду, відповідач використав своє право на притягнення особи до відповідальності за порушення трудового законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №814/2156/16 (адміністративне провадження № К/9901/17864/18).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, а тому доводи апелянта слід відхилити.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 24 вересня 2019 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Охрімчук І.Г. Моніч Б.С.