Справа № 459/1599/16-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 вересня 2019 року

м. Київ

справа №459/1599/16-а

касаційне провадження №К/9901/18344/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2017 (головуючий суддя - Большакова О.О., судді: Глушко І.В., Макарик В.Я.) у справі № 459/1599/16-а за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Львівської митниці ДФС, в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову від 20.05.2016 № 1625/20900/16 про порушення митних правил, складену стосовно позивача за частиною другою статті 469, статтею 485 Митного кодексу України; звільнити його від відповідальності, передбаченої вказаною постановою; адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за частиною другою статті 469, статтею 485 Митного кодексу України закрити.

Червоноградський міський суд Львівської області постановою від 13.09.2016 позов задовольнив частково. Постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС від 20.05.2016 у справі про порушення митних правил № 1625/20900/16 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 визнав неправомірною та її скасував. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Рішення суду мотивовано порушенням митним органом строку притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 09.02.2017 постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 13.09.2016 скасував та прийняв нову - про відмову в задоволенні позову.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його у касаційному порядку.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2017, а постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 13.09.2016 залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: частини першої статті 467, частини другої статті 469, статті 485 Митного кодексу України, статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції).

Зокрема, наголошує на порушенні відповідачем строку притягнення його до адміністративної відповідальності.

Крім того, зазначає, що він лише виконував функцію перевізника та, відповідно, не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 469, статтею 485 Митного кодексу України. У спірному випадку, на переконання ОСОБА_1 , саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Пріор Контракт» як покупець ввезеного позивачем товару є відповідальним за проведення митних формальностей, сплату митних платежів та виконання інших митних процедур.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем 28.12.2014 через пункт пропуску «Рава-Руська-Хребенне» митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС ввезено на митну територію України за митною декларацією від 28.12.2014 № 205000000/2014/955258 товар, що перебуває під митним контролем, - вантажний автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», VIN № НОМЕР_1 , 2010 року випуску.

Цей автомобіль, як вказано в декларації, належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Пріор Контракт».

Відповідно до митної декларації від 28.12.2014 № 205000000/2014/955258 ОСОБА_1 зобов`язався доставити цей товар до Волинської митниці ДФС у термін до 07.01.2015, однак цього не зробив. При цьому жодних документів на підтвердження передачі товару Товариству з обмеженою відповідальністю «Пріор Контракт» ним також подано не було.

Відповідно до службової записки відділу контролю за переміщенням товарів управління організації митного контролю Львівської митниці ДФС від 15.03.2016 № 533/10/13-70-24-02/48-ЕП митні платежі, що підлягали сплаті при ввезенні на митну територію України автомобіля марки «MERCEDES- BENZ», VIN № НОМЕР_1 , станом на дату перетину митного кордону України становили 43776,84 грн.

Наведене послугувало підставою для притягнення ОСОБА_1 згідно з постановою від 20.05.2016 № 1625/20900/16 до відповідальності за порушення митних правил, передбачене частиною другою статті 469, статтею 485 Митного кодексу України, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі триста відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 131330,52 грн.

Відповідно до статті 90 Митного кодексу України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно зі статтею 93 Митного кодексу України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: 1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; 2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; 3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу; 4) мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Пунктом 1 частини першої статті 95 Митного кодексу України передбачено строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту, зокрема, для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

При цьому відповідно до частини першої статті 381 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Згідно з частиною шостою статті 379 Митного кодексу України строки тимчасового ввезення громадянами товарів на митну територію України (крім випадків, передбачених статтею 380 цього Кодексу) встановлюються відповідно до статті 108 цього Кодексу, а строки ввезення з метою транзиту - відповідно до статті 95 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 292 Митного кодексу України митні платежі не сплачуються у разі, зокрема, ввезення товарів на митну територію України або вивезення товарів з митної території України, якщо товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

Разом з тим, пунктом 3 частини третьої статті 293 Митного кодексу України передбачено, що до осіб, на яких покладено обов`язок із сплати митних платежів, у разі недотримання положень цього Кодексу щодо користування та розпорядження товарами або виконання інших вимог і умов, установлених цим Кодексом для застосування митних режимів, що передбачають умовне повне або часткове звільнення від сплати митних платежів, відносяться особи, відповідальні за дотримання митного режиму.

За правилами ж статті 485 Митного кодексу України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

У справі, яка розглядається, судом апеляційної інстанції встановлено, що передбачені наведеними законодавчими приписами умови позивачем виконано не було й останній фактично продовжував користуватись автомобілем без сплати митних платежів, зазначивши в декларації про режим транзиту.

При цьому доводи ОСОБА_1 про те, що він не є суб`єктом правопорушення, передбаченого, зокрема, статтею 485 Митного кодексу України, оскільки власником транспортного засобу є Товариство з обмеженою відповідальністю «Пріор Контракт», обґрунтовано відхилено Львівським апеляційним адміністративним судом, адже жодних належних доказів на підтвердження передачі автомобіля товариству позивачем не представлено.

Цілком об`єктивним є й висновок суду апеляційної інстанції про те, що вчинене ОСОБА_1 порушення митних правил є триваючим.

Так, відповідно до частини першої статті 467 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Митний кодекс України не містить визначення поняття триваючого правопорушення. Проте в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винуватий або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

В той же час, суд апеляційної інстанції в порушення принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, встановленого частиною четвертою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції), не з`ясував день (дату) виявлення відповідачем вчиненого ОСОБА_1 порушення митних правил, що унеможливлює перевірку дотримання органом доходів і зборів строку притягнення його до відповідальності.

В свою чергу, суд касаційної інстанції згідно з частиною другою статі 341 Кодексу адміністративного судочинства України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, постановлене у справі рішення Львівського апеляційного адміністративного суду підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно встановити обставини щодо дня (дати) виявлення відповідачем вчиненого ОСОБА_1 правопорушення і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2017 у справі № 459/1599/16-а скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк