Справа № 826/11091/13-а
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: Беспалова О. О.

суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

представника позивача Кальмука Т. В., представника відповідача Цісар Г. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2019 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: 10 годин 16 хвилин, дата складання повного тексту: 26 липня 2019 року) у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22 квітня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В :

ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків ДФС про, в тому числі, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22 квітня 2013 року, яким позивачу визначено штрафні санкції у розмірі 1335246, 60 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2013 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2015 року апеляційну скаргу ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 12.02.2019 р. касаційну скаргу ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.10.2013 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2015 р. у справі № 826/11091/13-а в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 22.04.2013 р. № скасовано; справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.10.2013 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2015 р. залишено без змін.

У вказаній постанові суд касаційної інстанції зазначив, що в матеріалах справи містяться уточнююча податкова декларація з податку на прибуток підприємства за півріччя 2012 року, скерована на адресу органу доходів і зборів 17.08.2012 р., та квитанція № 2 про її доставлення до районного рівня Державної податкової служби України.

За доводами позивача, в результаті подання зазначеної уточнюючої податкової декларації самостійно узгодженим податковим зобов`язанням з податку на прибуток за півріччя 2012 року є 14149941, 00 грн., а не 20860995, 00 грн., як визначив орган доходів і зборів.

Втім, судові інстанції в порушення наведених процесуальних вимог подану позивачем 17.08.2012 р. уточнюючу податкову декларацію не дослідили, не з`ясували, чи визнана вона органом доходів і зборів податковою звітністю, а також, чи вплинули уточнені позивачем в цій звітності показники на його дійсний податковий обов`язок у межах спірних правовідносин.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2019 року позовом задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2011 р. № 1213 «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємства», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.10.2011 р. № 1215/19953 (далі - Наказ № 1213) регулювались форми податкової декларації з податку на прибуток на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з Наказом № 1213, у випадку подання уточнюючої декларації в порядку ст. 50 ПК України заповнюється розділ «Самостійне виправлення помилок», а саме рядки з 23 по 32 декларації.

Проте, відповідно до поданої платником податку 17.08.2012 р. уточнюючої декларації з податку на прибуток за півріччя 2012 року розділ «Самостійне виправлення помилок» не заповнений, у тому числі в рядку 26 «зменшення податкового зобов`язання (звітного) податкового періоду, що уточнюється ...» зазначено «-».

Таким чином, з показників уточнюючої декларації вбачається, що раніше задеклароване зобов`язання збільшується/зменшується на «-».

На думку апелянта, це означає, що уточнюючою декларацією платник податків не зменшив податкове зобов`язання, а, фактично, продублював те ж саме податкове зобов`язання, задеклароване податковою декларацією з податку на прибуток за півріччя 2012 року, поданою 30.07.2012 р. в загальному розмірі 25984842, 00 грн.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 20.09.2019 р. за вх. № 34406, у якому позивач заззначає, що сума переплати у розмірі 6711054, 00 грн. становить собою оплачену суму переплати авансового внеску при виплаті дивідендів, що зумовило подання уточнюючої податкової декларації.

Вказане зменшення було відображено позивачем у рядку 13 уточнюючої декларації, поданої 17.08.2019 р. та таке уточнення було прийняте відповідачем.

Щодо доводів апелянта про порушення правил заповнення податкової декларації з податку на прибуток за півріччя 2012 р., позивач просить суд апеляційної інстанції звернути увагу на ту обставину, що Наказом № 1213 затверджено лише форму податкової декларації, а будь - які роз`яснення щодо правил її заповнення відсутні.

Крім того, позивач зауважує, що п. 50.1 ст. 50 ПК України стосується випадків виявлення помилок у попередніх податкових періодах з обов`язковим визначенням суми штрафних санкцій, що не є предметом спірних правовідносин, оскільки уточнення відбулось до граничного строку сплати податкових зобов`язань.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем подано відповідачу податкову декларацію з податку на прибуток за півріччя 2012 року від 26.07.2012 року, у рядку 16 якої «податок на прибуток, нарахований за результатами останнього календарного кварталу (звітного) податкового періоду (рядок 14 - рядок 15) (+,-)» задекларовано податок у розмірі 20860995, 00 грн.

У зв`язку із самостійним виявленням помилки у поданій декларації, позивачем подано відповідачу уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток за півріччя 2012 року від 17.08.2012 р., у рядку 13 «зменшення нарахованої суми податку» якої задекларовано зменшення нарахованої суми податку на суму у розмірі 6711054, 00 грн., а у рядку 16 «податок на прибуток, нарахований за результатами останнього календарного кварталу (звітного) податкового періоду (рядок 14 - рядок 15) (+,-)» якої задекларовано податок на прибуток у розмірі 14149941, 00 грн.

Уточнюючу декларацію податковим органом прийнято, що відповідачем не заперечується.

У подальшому, позивачем повторно подано відповідачу уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток за півріччя 2012 року від 20.08.2012 року, у рядку 13 якої «зменшення нарахованої суми податку» задекларовано зменшення нарахованої суми податку у розмірі 6711054, 00 грн., а у рядку 16 «податок на прибуток, нарахований за результатами останнього календарного кварталу (звітного) податкового періоду (рядок 14 - рядок 15) (+,-)» - зменшено податок на прибуток у розмірі 14149941, 00 грн.

Листом відповідача № 7369/10/40-250 від 22.08.2012 р. позивача повідомлено про те, що подана 20.08.2012 р. засобами електронного зв`язку повторна уточнююча декларація не містить обов`язкових реквізитів, передбачених формою, що затверджена наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2011 р. № 1213, а саме, позивач неправильно зазначив найменування органу державної податкової служби, до якого подається декларація.

Окружною державною податковою службою - Центральним офісом з обслуговування великих платників податків Державної фіскальної служби надіслано позивачу податкове повідомлення-рішення від 22.04.2013 р. № , винесене на підставі акту від 05.04.2013 р. № 353/40-20/24364528 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ПрАТ «ІДС», код за з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на прибуток за півріччя 2012 року, згідно з яким до позивача застосовано штраф у сумі 1335246, 60 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

За правилами пункту 49.1 статті 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Водночас, пунктом 50.1 статті 50 ПК України передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

При цьому, у відповідності до абз. 6 ст. 50 ПК України якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

З огляду на наведену норму, колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про спростування доводів апелянта щодо відсутності обов`язку з заповнення п. 26 декларації на підставі примітки № 3.

В той же час, як вірно встановлено судом першої інстанції, уточнюючу декларацію, яка була подана 17.08.2012 р., податковим органом прийнято, що відповідачем не заперечується.

Також колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що відповідачем жодним чином не спростовано права позивача на зменшення податкового зобов`язання на суму переплати у розмірі 6711054, 00 грн. у вигляді оплаченого авансового внеску при виплаті дивідендів, що зумовило подання уточнюючої податкової декларації.

Натомість, Верховний Суд звернув увагу в межах даної справи на обов`язковість встановлення судами дійсного податкового обов`язку позивача.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 26.09.2019 р. представник відповідача зазначила, що вказана податкова декларація у випадку незаповнення графи 26 вважається звітною новою.

При цьому, представник відповідача також зазначила, що нарахування штрафних санкцій відбулося виключно через незаповнення графи 26.

Згідно з пунктом 49.9 статті 49 ПК України за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання органом державної податкової служби.

В розумінні вказаної норми у разі прийняття уточнюючого розрахунку платника податків контролюючий орган зобов`язаний здійснити нарахування платежів до бюджету в особовому рахунку платника податку на додану вартість на дату подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Суму податкового зобов`язання, визначену у митній декларації, платник податків зобов`язаний сплатити до/або на день подання митної декларації.

Згідно з статтею 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

У разі порушення платником податків строку сплати до бюджету узгодженого грошового зобов`язання, передбаченого абзацом другим підпункту 222.1.2 пункту 222.1 статті 222 цього Кодексу, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 відсотків суми такого грошового зобов`язання.

У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) фізичній особі податкове/податкові повідомлення-рішення з податку на майно у строки, встановлені відповідними нормами цього Кодексу, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Таким чином, обов`язок зі сплати позивачем нарахованого штрафу є похідним від обов`язку сплати узгодженого зобов`язання, що самостійно було визначено платником податку в уточнюючій декларації, датованій 17.08.2012 р., прийнятій відповідачем, та поданій платником податку до настання граничного терміну сплати узгодженого податкового зобов`язання.

Вказані обставини в поєднанні з відсутністю доказів про наявність у позивача дійсного податкового обов`язку на спірну суму свідчать про обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Відтак доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду апеляційної інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22 квітня 2013 року залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 26.09.2019 р.)