Справа № 820/4280/17
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2019 року

Київ

справа №820/4280/17

адміністративне провадження №К/9901/11712/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Соколова В.М.,

суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року (судді Калитка О.М., Мельнікова Л.В., Кононенко З.О.) у справі № 820/4280/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - ГТУЮ у Харківській області) про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У серпні 2017 року позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ГТУЮ у Харківській області в якому просив:

- визнати незаконними дії ГТУЮ у Харківській області щодо відмови у задоволенні запиту ОСОБА_1 від 07 серпня 2017 року на отримання публічної інформації.

- зобов`язати ГТУЮ у Харківській області надати доступ до публічної інформації на запит ОСОБА_1 від 07 серпня 2017 року, а саме: надіслати на його електронну адресу копії матеріалів службового розслідування, що проводилося відносно заступника начальника управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 у період з 10 по 23 листопада 2015 року.

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГТУЮ у Харківській області (61001, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16, ) на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 7040,00 грн.

- в разі задоволення позову та у відповідності до статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України встановити судовий контроль за виконанням рішення, встановивши строк для подачі звіту про виконання судового рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ГТУЮ у Харківській області із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив надати копії матеріалів службового розслідування, що проводилося відносно заступника начальника управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 у період з 10 по 23 листопада 2015 року. Відповідь позивач просив надіслати на вказану у запиті електронну адресу ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

11 серпня 2017 року позивач отримав від відповідача електронного листа у якому було повідомлено, що матеріали вказаного службового розслідування складаються із 222 аркушів. Окрім того, відповідач відмовив у наданні копій запитуваних наказів, оскільки копії вказаних вище матеріалів службового розслідування у електронному вигляді не створювалися, а на думку відповідача, виготовлення електронних копій запитуваних документів є тотожним поняттю «створення нової інформації» або «створення інформації в інший спосіб». На думку позивача, такі дії посадових осіб ГТУЮ у Харківській області є протиправними та такими, що грубо порушують законні права та інтереси позивача.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Визнано дії ГТУЮ у Харківській області щодо відмови у задоволенні запиту на отримання публічної інформації ОСОБА_1 від 07 серпня 2017 року незаконними. Зобов`язано ГТУЮ у Харківській області надати доступ до публічної інформації на запит ОСОБА_1 від 07 серпня 2017 року, а саме: надіслати на електронну адресу ОСОБА_1 копії матеріалів службового розслідування, що проводилося відносно заступника начальника управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 у період з 10 по 23 листопада 2015 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГТУЮ у Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 7040,00 грн.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2017 року скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГТУЮ у Харківській області на користь ОСОБА_1 судових витрат за надання правової допомоги у розмірі 7040,00 грн. Прийнято в цій частині нову постанову, якою в задоволенні вимог про стягнення судових витрат за надання правової допомоги у розмірі 7040,00 грн. відмовлено. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року по справі № 820/4280/17- залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2018 року судові рішення першої та апеляційної інстанції скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

За наслідками нового розгляду справи, ухвалою Харківського окружного адміністративного суд від 21 січня 2019 року провадження у адміністративній справі № 820/4280/17 - закрито, в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу відмовлено.

Закриваючи провадження у справі на підставі пункту 8 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Харківський окружний адміністративний суд вказав, що оскаржувані ОСОБА_1 порушення були виправлені відповідачем і при цьому відсутні підстави вважати, що після такого виправлення повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд зауважив, про відсутність підстав для стягнення таких витрат з відповідача у випадку закриття провадження в справі з підстав виконання останнім вимог позивача без заяви ОСОБА_1 про відмову від позову.

Не погодившись із судовим рішенням першої інстанції, позивач звернувся із апеляційною скаргою про скасування ухвали Харківського окружного адміністративного суд від 21 січня 2019 року та звернувся із заявою про відмову від позову.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 про відмову від позову. Визнано нечинною ухвалу Харківського окружного адміністративного суд від 21 січня 2019 року, та закрито провадження у справі.

Водночас, відмовляючи ОСОБА_1 у відшкодуванні витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про відсутність підстав для стягнення таких витрат на користь позивача, оскільки надана позивачу правова допомога щодо підготовки матеріалів та складання процесуальних документів була здійсненна ОСОБА_3 не як адвокатом позивача, а як фізичною особою-підприємцем та не містить ознак окремих процесуальних дій, у розумінні частини першої статті 1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

На ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року в частині незадоволення вимоги про стягнення судових витрат, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в цій частині та прийняти нову постанову - про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу.

На обґрунтування вимог касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що позивачем до суду були подані усі відповідні розрахунки (калькуляції-рахунки) та документи, що підтверджують дійсність сплати за надану правову допомогу (квитанції до прибуткового касового ордера) і понесені судові витрати. Відтак, враховуючи його відмову від позову, відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу у розмірі, заявленому у позовній заяві - 7040,00 грн.

Позиція інших учасників справи

Відповідачем подано відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вказує на безпідставність і необґрунтованість доводів, викладених у касаційній скарзі та просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції- без змін.

Рух касаційної скарги

Ухвалою від 06 травня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Желтобрюх І.Л. (суддя-доповідач), Білоуса О.В., Стрелець Т.Г. відкрив касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1

21 червня 2019 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження від 20 червня 2019 року № 796/0/78-19, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Желтобрюх І.Л. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 14), визначено новий склад суду: Соколов В.М. - головуючий суддя (суддя-доповідач), Єресько Л.О., Загороднюк А.Г.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

07 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ГТУЮ у Харківській області із запитом на отримання публічної інформації, у якому просив надати копії матеріалів службового розслідування, що проводилося відносно заступника начальника управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 у період з 10 по 23 листопада 2015 року.

Головне територіальне управління юстиції у Харківській області листом № 131-2017/09.01-30 від 11 серпня 2017 року повідомило, що не є розпорядником інформації за запитами стосовно інформації, яка може бути отримана шляхом узагальнення аналітичної обробки даних або яка потребує створення в інший спосіб.

Враховуючи вищезазначене, на підставі пункту 1 частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідач відмовив в наданні запитуваної інформації.

Не погодившись із вказаною відмовою ГТУЮ у Харківській області, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Натомість, 21 січня 2019 року відповідачем через канцелярію суду було надано лист від 04 січня 2018 року за вих. № 131-2017/0901-31 про направлення на електронну адресу (ІНФОРМАЦІЯ_1) позивача копій матеріалів запитуваної інформації (а саме: службового розслідування, що проводилося відносно заступника начальника Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 ).

У зв`язку з наданням відповідачем запитуваної інформації позивач відмовився від позову.

Частиною першою статті 140 КАС України (у редакції чинній, на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, після 15 грудня 2017 року) визначено, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду касаційної скарги

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Доводи наведені позивачем в касаційній скарзі, які слугували підставою для оскарження ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року, стосуються винятково вимоги щодо стягнення понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 7040,00 грн, які ОСОБА_1 поніс 10 вересня 2017 року при зверненні з позовом до Харківського окружного адміністративного суду.

За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -у редакції Закону № 2147-VIII) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

Отже, вирішення питання витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, професійної правничої допомоги, є окремою процесуальною дією, відтак, за правилами частини третьої статті 3 КАС України, застосуванню підлягають норми КАС України в редакції Закону № 2147-VIII (чинній на час перегляду судом апеляційної інстанції адміністративного позову).

Крім того, із прийняттям Закону № 2147-VIII втратив чинність Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 №4191-VI, яким, зокрема, визначався розмір компенсації витрат на правову допомогу у адміністративних справах.

Згідно з частиною першою статті 140 КАС України (у редакції, яка діяла після 15.12.2017) у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 132 КАС України).

Згідно частини третьої статті 132 цього ж Кодексу до витрат, пов`язаних із розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Під час звернення з позовом до суду, позивачем було заявлено вимогу про розподіл судових витрат за надання правової допомоги розмір якої, згідно з наданим розрахунком, складає 7040,00 грн.

На підтвердження вимог суду надано: договір про надання правової допомоги від 15 серпня 2017 року, акт виконаних робіт від 10 вересня 2017 року; калькуляція рахунок № 1 від 10 вересня 2017 року; квитанція №1009/17 від 10 вересня 2017 року; диплом магістра ОСОБА_3 за спеціальністю «Правознавство» та здобуття кваліфікації юриста; квитанція до прибуткового ордера; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про ведення ОСОБА_3 підприємницької діяльності за кодом КВЕД 69.10-діяльність у сфері права.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, суд виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат ( частини третя статті 134 КАС України).

Згідно із частиною четвертою вказаної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Із буквального прочитання статті 134 КАС України слідує, що витрати на професійну правничу допомогу пов`язуються із правничою допомогою адвоката. Це пов`язано із запровадженою судовою реформою та змінами до Конституції України.

Так, 30 вересня 2016 року набули чинності зміни до Конституції в частині правосуддя і нова редакція закону «Про судоустрій і статус суддів». Поміж іншого, цим законом встановлюється так звана адвокатська монополія, що означає можливість виключно адвокатів захищати права громадян у суді.

Згідно із статтею 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Також передбачається, що законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, малозначних справах та деяких інших випадках. Водночас варто зауважити, що перехідними положеннями врегульовано, що ці положення вступають в силу не одразу, а для їх запровадження вводиться перехідний період тривалістю в 3 роки: з 01 січня 2017 року виключно адвокати можуть представляти інтереси клієнтів у суді касаційної інстанції (зараз Верховному Суді), з 01 січня 2018 року - у судах апеляційної інстанції, з 1 січня 2019 року - у судах першої інстанції.

Отже, до 01 січня 2019 в судах першої інстанції особи можуть користуватися правничою допомогою фахівців у галузі права, які не є адвокатами.

Представник позивача є фахівцем у галузі права, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_1 від 12 червня 2010 року та даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за якими ОСОБА_3 на момент надання правової допомоги у суді першої інстанції був зареєстрований фізичною - особою підприємцем з видом діяльності «Діяльність у сфері права» (код КВЕД 69.10).

Таким чином, суд не бачить правових підстав для обмеження позивача у праві на відшкодування понесених ним витрат на правничу допомогу.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вказує на помилковість висновків суду апеляційної інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації витрат на правову допомогу у справі.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура. Зазначене не виключає і права на отримання особою такої допомоги від інших суб`єктів, якщо законами України щодо цього не встановлено обмежень.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем, в обґрунтування понесених витрат на правову допомогу, до суду надано: договір про надання правової допомоги від 15 серпня 2017 року, акт виконаних робіт від 10 вересня 2017 року; калькуляція рахунок № 1 від 10 вересня 2017 року; квитанція №1009/17 від 10 вересня 2017 року на суму 7040,00 грн.

Таким чином, враховуючи наявність документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, Верховний Суд констатує наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації витрат на правову допомогу у розмірі 7040,00 грн.

Відповідно до статті 351 КАС України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до повноважень, наданих статтею 349 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вважає необхідним постанову суду апеляційної інстанції змінити.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року змінити, доповнивши її резолютивну частину абзацом четвертим у наступній редакції:

«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого,16, ) на користь ОСОБА_1 судові витрат за надання правової допомоги у розмірі 7040, 00 грн».

В іншій частині ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк ,

Судді Верховного Суду