Справа № 1.380.2019.001400
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7681/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Заверухи О.Б.

за участі секретаря судового засідання Болюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Відродження» Державного підприємства «Львіввугілля» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року (суддя Кузан Р.І., м. Львів, повний текст судового рішення складено 14 червня 2019 року) у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Відродження» Державного підприємства «Львіввугілля» до Головного управління ДФС у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Державне підприємство «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Відродження» Державного підприємства «Львіввугілля» 27.03.2019 звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просило: визнати протиправними дії відповідача щодо черговості зарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та самостійної зміни призначення платежу, яке платник податку зазначив у платіжних документах по ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» за період з 01.11.2017 по 01.02.2019; зобов`язати Головне управління ДФС у Львівській області змінити черговість зарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля», відповідно до призначеного платежу визначеного платіжним дорученням про перерахунок коштів зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» за період з 01.11.2017 по 01.02.2019 та здійснити коригування з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» відобразивши перераховані кошти зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 01.11.2017 по 01.02.2019, як сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в повному розмірі за період з 01.11.2017 по 01.02.2019. В обґрунтування позовних вимог вказує, що є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, самостійно нараховує та сплачує всі податки та інші обов`язкові платежі до бюджету і фондів відповідно до чинного законодавства. Зазначає, що станом на 01.03.2019 згідно з даними електронного кабінету платників податків та довідки від 26.03.2019 №14-351 за ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.11.2017 по 01.02.2019, проте, позивач вважає, що у нього відсутня заборгованість з ЄСВ, оскільки станом на 01.02.2019 ЄСВ сплачений пропорційно виплаченій заробітній платі по 01.02.2019. Стверджує, що кошти, які згідно з платіжними дорученнями призначались на сплату єдиного внеску, фіскальний орган спрямував на погашення податкового боргу за минулий період. На думку позивача відповідачем порушено черговість зарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та як наслідок такі дії податкового органу призводять до не зарахування працівникам страхового стажу, а нарахована їм за цей період заробітна плата не включається в розрахунок пенсії, що позбавляє застраховану особу права на соціальний захист. Зазначив, що лише після зарахування ЄСВ у відповідності до здійснених платежів, ці місяці будуть зараховані до страхового стажу застрахованої особи та може бути здійснено призначення страхових виплат на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Таким чином, позивач вважає, що працівники підприємства не повинні нести негативних наслідків і бути позбавлені гарантованих соціальних виплат через наявність заборгованості у платника, яка утворилась через неправомірні дії відповідача.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі №1.380.2019.001400 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені в позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки. Крім цього, звертає увагу апеляційного суду на те, що в платіжних дорученнях на сплату єдиного соціального внеску зазначено «в призначенні платежу - єдиний соціальний внесок» нарахований на суму працівників за конкретний місяць. При цьому, Головне управління ДФС у Львівській області з порушенням норм чинного законодавства кошти, які згідно платіжних доручень призначались на сплату недоїмки із соціального внеску, спрямувало на погашення податкового боргу за минулий період. Такі дії податкового органу, на думку скаржника, призводять до не зарахування працівникам страхового стажу, а нарахована їм за цей період заробітна плата не включається в розрахунок пенсії, що позбавляє застраховану особу права на соціальний захист.

Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що підтримує рішення суду першої інстанції та не погоджується з доводами апеляційної скарги, звертаючи увагу, що сплата ЄСВ погашає суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишивши оскаржуване рішення суду в силі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачау письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» є відокремленим підрозділом Державного підприємства «Львіввугілля», що знаходиться за адресою: 80084, вул. Шахтарська, 35 «В», с.Межиріччя, Сокальський район, Львівська область, , та відповідно до витягу №5631 (форма №1-ВРС) з реєстру страхувальників є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За період 01.11.2017 по 01.02.2019ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» сплачувався до бюджету ЄСВ, що підтверджується платіжними дорученнями, призначення платежу на яких вказано єдиний соціальний внесок. Вказані кошти зараховано Головним управлінням ДФС у Львівській області у погашення раніше не сплачених платежів.

Сокальський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 22.03.2019 листом №760/05-74 повідомив позивача про те, що відповідно до реєстру застрахованих осіб по ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» станом на 22.03.2019 зараховано єдиний соціальний внесок включно по жовтень 2017 року.

Позивач вважає, що дії відповідача щодо зарахування ЄСВ за попередні періоди є протиправними, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку про правомірність дій відповідача із зарахування коштів, які надходили від позивача із сплати єдиного соціального внеску в календарній черговості їх виникнення на погашення недоїмки, штрафних санкцій та пені.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 4 Закону №2464-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» є страхувальником в розумінні Закону №2464-VI та платником єдиного внеску.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 цього ж Закону сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Згідно із частиною сьомою статті 9 Закону №2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Відповідно до абзацу 1 частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Як зазначено у частині десятій статті 9 Закону №2464-VI днем сплати єдиного внеску вважається: 1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів; 2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі; 3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до частини дванадцятої статті 9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Відповідно до пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону №2464-VI за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Частиною десятою статті 25 Закону №2464-VI встановлено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, зокрема і витягом з інтегрованої картки платника податку ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля», станом на 31.12.2017 у позивача була заборгованість по ЄСВ на загальну суму 48934317,23 грн. Станом на 31.10.2017 сума заборгованості становила 48164002,50 грн.

В період з 01.11.2017 по 01.02.2019 ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» сплачено до бюджету поточних платежів по ЄСВ за вказаний період в загальній сумі 43428245 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, призначення платежу на яких вказано єдиний соціальний внесок з листопада 2017 року по грудень 2018 року. Такі обставини не заперечуються сторонами.

Згідно з інформацією із зворотного боку облікової картки платника податку в позивача наявний борг із сплати єдиного соціального внеску, який станом на 01.01.2019 становить 49983641,57 грн.

Суд апеляційної інстанції враховує, що позивачем не заперечується факт наявності заборгованості із сплати єдиного соціального внеску, проте позивач вважає, що саме за період з 01.11.2017 по 01.02.2019 ним своєчасно оплачені поточні платежі по єдиному соціальному внеску. Окрім цього вважає, що спрямування фіскальним органом сплачених позивачем коштів на погашення боргу по ЄСВ за минулий період суперечить законодавству, є протиправним та призводить до не зарахування працівникам страхового стажу, а нарахована їм за цей період заробітна плата не включається в розрахунок пенсії, що позбавляє застраховану особу права на соціальний захист. Такими ж доводами мотивована апеляційна скарга.

Втім, апеляційний суд не приймає такі доводи позивача до уваги, оскільки частиною шостою статті 25 Закону №2464-VI передбачено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Тобто, відповідно до змісту наведеної норми, у разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, контролюючий орган не лише має повноваження, але й зобов`язаний зараховувати сплачені таким платником суми єдиного внеску в рахунок сплати існуючої недоїмки (штрафів, пені) у порядку календарної черговості їх виникнення.

Такі ж положення кореспондовані в пункт 8 Розділу VI «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.15 №449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953, яким встановлено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

З правового аналізу наведеної законодавчої норми вбачається, що суми недоїмки, штрафних санкцій та пені погашаються за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску саме у порядку календарної черговості їх виникнення. Відтак погашення відповідачем сум штрафних санкцій та пені у порядку їх календарної черговості з коштів, що надійшли від платника податків - позивача є правомірним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №825/2359/15-а, яка в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України враховується апеляційної судом при виборі і застосуванні до спірних правовідносин норми права.

З огляду на вищевказані положення чинного законодавства суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки на час здійснення позивачем відповідних платежів зі сплати ЄСВ у нього існувала заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафних санкцій та пені, то перераховані позивачем кошти відповідачем правомірно зараховувалися в рахунок погашення цієї заборгованості у порядку календарної черговості її виникнення без зміни напрямку сплати єдиного соціального внеску, визначеного платником податків.

Досліджуючи доводи ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» з приводу того, що дії податкового органу із зарахування сплаченого позивачем ЄСВ в рахунок погашення заборгованості у порядку календарної черговості її виникнення призводять до не зарахування працівникам страхового стажу, а нарахована їм за цей період заробітна плата не включається в розрахунок пенсії, що позбавляє застраховану особу права на соціальний захист, колегія суддів зазначає таке.

Як визначено пунктом 3 частини першої статті 1 Закону №2464-VI, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок. Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок

У свою чергу позивач в силу вимог пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI є платником єдиного внеску.

Згідно із частиною першою статті 20 Закону №2464-VI реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону.

Абзацами 2 та 3 частини першої статті 20 Закону №2464-VI визначено, що реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У відповідності до частини другої статті 20 Закону №2464-VI персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Приписами частини третьої статті 20 Закону №2464-VI встановлено, що на кожну застраховану особу заводиться персональна електронна облікова картка.

Згідно із частиною шостою статті 20 Закону №2464-VI відомості про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплаченого єдиного внеску та інші дані, що містяться в реєстрі застрахованих осіб, використовуються для обчислення та призначення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів вважає, що не може ставитись у залежність право застрахованої особи на соціальний захист від порядку зарахування органом доходів і зборів сплаченого позивачем ЄСВ на відповідні рахунки для погашення заборгованості у порядку календарної черговості її виникнення, оскільки Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, персоніфіковані відомості до якого на застрахованих осіб, в тому числі і про заробітну плату, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, обов`язок щодо подачі яких до Пенсійного фонду покладено на позивача.

Таким чином, враховуючи вищезазначені норми чинного податкового законодавства, які прямо передбачають обов`язок податкового органу зі сплачених коштів зараховувати спершу в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення (у разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені) та приймаючи до уваги наявність заборгованості ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» зі сплати ЄСВ, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі, за змістом ідентичні викладеним у позові, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

Також, доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішенні, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Відродження» Державного підприємства «Львіввугілля» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 25 вересня 2019 року.