Справа № 1.380.2019.004021
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.004021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сакалоша В.М.,

секретаря судового засідання Гулкевича В.О.,

сторони не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голови Личаківського районного суду м. Львова судді Жовніра Г.Б. про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Голови Личаківського районного суду м. Львова судді Жовніра Г.Б. (далі - відповідач) в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Голови Личаківського районного суду м. Львова судді Жовніра Григорія Богдановича щодо невиконання та порушення вимог ст. 40 Конституції України, ст. ст. 15, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян»;

- зобов`язати Голову Личаківського районного суду м. Львова суддю Жовніра Григорія Богдановича розглянути по суті звернення ОСОБА_1 від 26.05.2019 та надати вичерпну обґрунтовану відповідь за власним підписом.

Ухвалою судді від 12.08.2019 відкрито провадження в адміністративній справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.05.2019 ОСОБА_1 звернувся із зверненням на ім`я відповідача, щодо виконання Законів на території України. Проте, станом на дату подання позовної заяви ОСОБА_1 не надано відповіді на його звернення, що змусило позивача звернутися до суду з вимогами про визнання протиправними дій та бездіяльності відповідача, який виконує адміністративні повноваження.

Відповідач надав відзив на позовну заяву. З твердженнями позивача не погоджується з тих підстав, що здійснюючи правосуддя суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Зауважує, що до повноважень голови суду не належить доведення до відома фізичних/юридичних осіб відомостей щодо інформаційно-аналітичного забезпечення суддів.

ОСОБА_1 надав відповідь на відзив, у якій додатково наголошує, що не отримував безпосередньо від відповідача письмової відповіді на своє звернення. Звертає увагу, що йому не було надано копії наказу «Про надання права першого підпису документів» керівнику апарату суду, а відповідь на яку посилається відповідач, що була надана ОСОБА_1 не є вичерпною, повною та обґрунтованою.

У судове засідання по розгляду справи сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про розгляд справи без участі сторін чи про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Враховуючи викладене судом не встановлено підстав передбачених ст. 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно та повно з`ясувавши суть спору, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 подав Голові Личаківського районного суду м. Львова судді Жовніру Г.Б. звернення від 26.05.2019 у якому просив повідомити та донести Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №9-/0/4-17 від12.07.2017 про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування суддям Личаківського районного суду м. Львова для їх застосування. Також просив про прийняте рішення і виконання даного звернення повідомити його письмово у встановлені Законом терміни.

03.06.2019 керівником апарату Личаківського районного суду м. Львова надіслано позивачу лист яким повідомлено що у суді постійно проводяться наради, навчання з метою узагальнення судової практики. Окрім того зазначено, що ст. 129 Конституції України, встановлено, що суддя здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з тим, що відповідачем не надано йому у встановлений строк належним чином оформленої відповіді на його звернення, звернувся до суду з цим позовом.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення частини другої статті 55 Конституції України (пункт 1 резолютивної частини Рішення №6-зп від 25 листопада 1997 року; пункт 1 резолютивної частини Рішення №9-зп від 25 грудня 1997 року; та пункт 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

У рішенні №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, системне тлумачення статті 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що частина друга цієї статті гарантує «кожному» захист «своїх прав», які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Адже саме в такому контексті сформульовано частини третю, п`яту та шосту статті 55 Конституції України.

Приписами статті 40 Конституції України визначено, що держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відносини, що виникають між громадянами та органами місцевого самоврядування та/або органами державної влади щодо розгляду звернень, скарг, заяв та клопотань, регулюються нормами Закону України «Про звернення громадян».

Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності державних органів чи посадових осіб.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням щодо реалізації законних прав та інтересів або повідомлення про порушення законодавства чи недоліки в діяльності органів чи установ, до яких ви звертаєтесь.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Аналіз вищевикладеного, дає підстави зробити висновок, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Судом із змісту звернення ОСОБА_1 , встановлено, що позивач звертається до відповідача з проханням: «повідомити та донести узагальнення ВССУ від 12.01.2017 №9-49/0/4-17 суддям Личаківського районного суду міста Львів для її застосування». Тобто, із змісту звернення не можливо встановити його відношення до реалізації соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів ОСОБА_1 .

Також, суд у даному випадку вважає за необхідне наголосити на тому, що Постанови Вищого спеціалізованого суду України є обов`язковими до виконання на всій території України.

Однак, доцільно звернути увагу, що відповідно до інформації з офіційного веб сайту http://search.ligazakon.ua вбачається, що позивач у своєму зверненні посилається на Узагальнення Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Б . І . Гулько та Секретаря пленуму, судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Д. Д. Луспеник, про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, які несуть рекомендаційний характер.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.

Згідно з ч.3 ст.6 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

У силу положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII суддя є носієм судової влади зі здійснення правосуддя.

Відповідно до ст.24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII 1. Голова місцевого суду:

1) представляє суд як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами;

2) визначає адміністративні повноваження заступника голови місцевого суду;

3) контролює ефективність діяльності апарату суду, вносить керівникові територіального управління Державної судової адміністрації України подання про призначення на посаду керівника апарату суду, заступника керівника апарату суду та про звільнення їх з посад, а також про застосування до керівника апарату суду, його заступника заохочення або накладення дисциплінарного стягнення відповідно до законодавства;

4) видає на підставі акта про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади відповідний наказ;

5) повідомляє Вищу кваліфікаційну комісію суддів України та Державну судову адміністрацію України, а також через веб-портал судової влади про наявність вакантних посад суддів у суді у триденний строк з дня їх утворення;

6) забезпечує виконання рішень зборів суддів місцевого суду;

7) організовує ведення в суді судової статистики та інформаційно-аналітичне забезпечення суддів з метою підвищення якості судочинства;

8) сприяє виконанню вимог щодо підвищення кваліфікації суддів місцевого суду;

9) вносить на розгляд зборів суду пропозиції щодо кількості та персонального складу слідчих суддів;

10) здійснює інші повноваження, визначені законом.

Голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.

На голову покладено організаційне керівництво діяльністю суду. Головна мета такого керівництва - забезпечення злагодженості в роботі апарату суду, створення сприятливих умов для відповідального ставлення усіх працівників до своїх службових обов`язків і на цій основі - виконання судом покладених на нього завдань по здійсненню правосуддя. Цій меті повинні слугувати правильний підбір, навчання і виховання кадрів, чіткий розподіл обов`язків між працівниками, продумане планування роботи, дійовий контроль і перевірка виконання.

У суду не виникає жодних сумнівів, що відповідач у відповідності до чинного законодавства користується належними йому правами та сумлінно виконує покладені на нього обов`язки.

Стосовно Наказу №22/1 від 04.02.2019 «Про надання права першого підпису документів», на який покликається відповідач у своїх запереченнях, то суд зазначає, що останній був долучений до матеріалів справи разом із відзивом на позовну заяву. Тобто на момент звернення позивача до відповідача йому не могло бути відомо про наявність у керівника апарату Личаківського районного суду м. Львова права першого підпису документів в частині розгляду заяв, скарг та запитів за резолюцією судді. А доказів надання копії наказу позивачу разом з листом від 03.05.2019 до матеріалів справи не долучено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач на момент звернення до суду не міг об`єктивно розцінити отриманий лист за підписом керівника апарату суду, як повну та належним чином оформлену відповідь на своє звернення до голови суду.

У зв`язку з зазначеним, перевіривши правомірність дій (бездіяльності) відповідача при розгляді звернення позивача від 26.05.2019 згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, суд вважає, що бездіяльність відповідачем не допущена.

Однак, суд при вирішенні спору вважає за доцільно звернути увагу на наступне.

Право на звернення особи гарантується ст.19 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, яка визначає, що кожна людина має право на свободу шукати, одержувати і поширювати інформацію та ідеї будь-якими засобами, не забороненими законом. Аналогічні права зазначені у ст. 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та чи не кожним міжнародним актом, який у тій чи іншій мірі стосується прав людини.

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (стаття 55 Конституції України).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За приписами ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З сукупного аналізу норм ст.245 КАС України вбачається, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень, його посадову чи службову особу прийняти рішення на користь позивача чи вчинити певні дії, якщо для цього виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення чи вчинення таких дій не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За наведеного вище суд прийшов до висновку що не всі складові вимог позивача є обґрунтованими та доведеними. А отже, адміністративний позов слід задовольнити частково.

З огляду на те, що позивач не поніс судових витрат по сплаті судового збору, за відсутності доказів понесення сторонами інших судових витрат у справі, керуючись ч. 5 ст. 139 КАС, суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави для розподілу судових витрат у справі.

Керуючись ст.ст. 9, 90,139,143,241- 246,250,255,295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов`язати Голову Личаківського районного суду м. Львова Жовніра Г.Б. (79007, м. Львів, вул. Б.Лепкого, 16) розглянути по суті звернення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) від 26.05.2019, що стосується «повідомити та донести узагальнення ВССУ від 12.01.2017 № 9-49/0/4-17 суддям Личаківського районного суду м. Львова для їх застосування» та повідомити письмово ОСОБА_1 про результат розгляду його звернення.

В решті позовних вимог відмовити.

Судовий збір розподілу не підлягає.

Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Львівський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26.09.2019.

Суддя В.М. Сакалош