Справа № 161/6155/19
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/9240/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Глушка І.В., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Луцької міської ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 червня 2019 року (ухвалене головуючим - суддею Івасюта Л.В. об 11 год. 57 хв. в м. Луцьку) у справі № 161/6155/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Луцької міської ради, старшого інспектора Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Лялюка Віктора Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності № 577 від 02.04.2019, якою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 510, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що під час винесення постанови не дотримано вимог статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки проступку, за які законом встановлено адміністративну відповідальність, оскільки автомобіль марки «RENAULT KANGOO», д.н.з. НОМЕР_1 , належить на праві власності не йому, а його дружині, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Крім цього зазначає, що вказаний автомобіль на зеленій зоні у дворі багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 він не розміщував та вказав, що 06.03.2019 року вказаним автомобілем користувався його син ОСОБА_2 разом зі своїми працівниками. Хто, де та яким чином паркував даний автомобіль йому не відомо. 07.03.2019 близько обідньої пори він побачив невідомого чоловіка (як потім з`ясувалось це був інспектор Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Лялюк В.М.), який знаходився біля автомобіля марки «RENAULT KANGOO», д.н.з. НОМЕР_1 та попросив забрати даний автомобіль із «зеленої зони»: між двома березами. Він пояснив, що цей автомобіль належить його дружині, і що він його на «зелену зону» не ставив. На прохання інспектора, він повільно перепаркував автомобіль на стояночне місце з асфальтним покриттям. Вказаний факт може підтвердити також його дружина. Тому будь-яких порушень Правил благоустрою м. Луцька він ніколи не здійснював, а інспектор Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Лялюк В.М. не розібрався у цій ситуації та незаконно склав на нього протокол про адміністративне правопорушення № 1115 від 07.03.2019.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.06.2019 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано як незаконну постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Луцької міської ради № 577 від 02.04.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Справу провадженням закрито.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що представником відповідача в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів того, що саме позивач вчинив правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП, зокрема, що саме він припаркувався автомобілем у невстановленому місці.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, Виконавчий комітет Луцької міської ради, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що суд не взяв до уваги посилання представника відповідача на те, що позивач у своїх письмових поясненнях інспектору не повідомив про те, що він не припаркував автомобіль, а інша особа, оскільки цей факт не може бути беззаперечним доказом вини позивача.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що у протоколі №1115 від 07.03.2019 зазначено, що 07.03.2019 о 14 год.30 хв. ОСОБА_1 порушив «Правила благоустрою м.Луцька», а саме: розмістив автомобіль марки «RENAULT Kangoo», д.н.з НОМЕР_1 на зеленій зоні у дворі багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП.

Постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради №577 від 02.04.2019 притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510, 00 грн.

Позивач, вважаючи прийняту відповідачем постанову протиправною, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 152 КУпАП передбачено відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 КУпАП повноваження складання протоколів про адміністративне порушення за правопорушення, передбачені ст.152 КУпАП мають посадові особи, уповноважені на те виконавчими комітетами (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчими органами, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ст. 218 КУпАП адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені 152 КУпАП.

Також норму ст. 152 КУпАП, яка є бланкетною, слід застосовувати з урахуванням зазначених нижче норм законодавства, які встановлюють правила у сфері благоустрою населених пунктів

Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані дотримуватись правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права та законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.

Правила благоустрою території міста Луцька, затвердженні рішенням Луцької міської ради № 44/2 від 29.07.2009.

Згідно з п. 2.5.5.1.7 Правил забороняється заправляти, ремонтувати, здійснювати заходи з догляду за транспортними засобами і механізмами на прибудинкових територіях, газонах, берегах річок, ставків, на пішохідних доріжках, тротуарах, у парках, скверах тощо, а також пересуватися транспортними засобами по тротуарах, пішохідних доріжках, газонах, квітниках, інших зелених зонах та паркувати на них транспортні засоби.

Так апелянт вважає, що адміністративною комісією було встановлено, що в діях особи, яка притягається до відповідальності, є склад проступку, за який законами передбачена адміністративна відповідальність, є вина у його вчиненні, враховано обставини, установлені під час розгляду справи, досліджено усі доказові документи та фото докази - адмінкомісія, в правомочному складі, не перевищивши свої повноваження щодо розгляду справи та, відповідно, у межах своєї компетенції, винесла постанову про накладення адмінстягнення у вигляді штрафу, у розмірі 510, 00 грн.

Разом з цим колегія суддів з такими доводами апелянта не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Так допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції, в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що в цей день 07.03.2019 автомобілем марки «RENAULT KANGOO» користувався він, як підприємець та його працівники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Вказаний автомобіль був припаркований у невстановленому місці ОСОБА_5 , а не позивачем.

Відтак, показами свідка в судовому засіданні було спростовано вчинення правопорушення

ОСОБА_1 долучену відповідачем копію фотознімку до протоколу про адміністративне правопорушення № 1115 від 07.03.2019 (а.с. 32), як доказ не дотримання позивачем Правил благоустрою території міста Луцька, суд оцінює критично та відхиляє даний доказ, оскільки на ньому відсутня дата фотознімка, з нього не можливо встановити місцезнаходження автомобіля (адресу), а також на ньому не можливо встановити чи це згаданий вище автомобіль, оскільки не видно номерного знаку та загалом не можливо ідентифікувати хто саме припаркував автомобіль.

Разом з цим суд не вважає протокол про адміністративне правопорушення та постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.

Відтак колегія суддів приходить до висновку, що причетність ОСОБА_1 до вчинення правопорушення, зокрема розміщення автомобіля марки «RENAULT Kangoo», д.н.з НОМЕР_1 на зеленій зоні у дворі багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 не доведена, що в свою чергу вказує на відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 червня 2019 року у справі № 161/6155/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді І. В. Глушко
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 24 вересня 2019 року