Справа № 640/101/19
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/101/19 Суддя (судді) першої інстанції: Васильченко І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Файдюка В.В.

за участю секретаря судового засідання Білоус А.С.

позивач: не з`явився;

представника відповідача 1: Загороднього С.В.;

представника відповідача 2: Пономаренко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 14 травня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністра закордонних справ України Клімкіна Павла Анатолійовича, Міністерства закордонних справ України про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва із позовом до Міністерства закордонних справ України Клімкіна Павла Анатолійовича, Міністерства закордонних справ України про зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 14.05.2019 р. позовну заяву залишено без розгляду на стадії розгляду справи, відповідно до ч. 15 ст. 171, п. 7 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки суд, зобов`язуючи позивача сплатити судовий збір, не зазначив в ухвалі реквізити рахунку на який він повинен бути сплачений.

Представниками відповідачів подано відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Вважають, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення позовної заяви без розгляду з огляду на те, що позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомив.

Зважаючи на те, що явка позивача не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів визнала за можливе подальший розгляд справи здійснювати без його участі.

Представники відповідачів 1, 2 в судовому засіданні заперечували проти апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду стало те, що він на виконання ухвали Окружного адміністративного суду м.Києва від 03.04.2019 р. не сплатив судовий збір.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Відповідно до ч. 3 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для залишення позовної заяви без розгляду стала несплата позивачем судового збору у розмірі 768,40 грн. за одну вимогу немайнового характеру.

В той же час, колегією суддів встановлено, що 16.04.2019 р. позивач звернувся до суду із запитом за вх. № 03-14/40483/19 про надання реквізитів для сплати судового збору, позаяк в ухвалі від 03.04.2019 р. такі реквізити відсутні, а в Окружному адміністративному суді м. Києва були змінені реквізити для сплати судового збору.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не позбавлений був можливості скористатися загальновідомою інформацією, розміщеною на сайті Державної судової адміністрації України щодо реквізитів сплати судового збору, однак за наявності в матеріалах справи запита позивача про надання такої інформації, суд першої інстанції повинен був відреагувати та надати запитувану у ньому інформацію.

Оскільки у запиті від 16.04.2019 р. вх. № 03-14/40483/19 позивач просив надати йому реквізити для сплати судового збору, а суд першої інстанції не надав йому такої інформації, колегія суддів приходить до висновку, що прийняття рішення про залишення позовної заяви без розгляду на стадії розгляду справи з підстав несплати судового збору є передчасним та таким, що порушує права позивача на доступ до правосуддя.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" вказав,що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. З рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2008 року у справі "Каіч та інші проти Хорватії" вбачається, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. Fгапсе Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В контексті наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про залишення позовної заяви без розгляду, а тому, зазначена ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

З урахуванням викладеного вище, суду першої інстанції слід надати позивачу реквізити для сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. та, з урахуванням того чи буде останній сплачений, вирішити питання про наявність підстав для продовження розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому.

Підставою для винесення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для винесення окремої ухвали немає.

Адміністративний суд наділений диспозитивним правом постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, чи діяння яких визнаються протиправними.

В той же час, колегією суддів не встановлено підстав для винесення окремої ухвали відносно судді Окружного адміністративного суду м.Києва, а відновлення порушеного права позивача полягає у скасуванні оскаржуваної ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду.

Відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. ст. 312, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 14 травня 2019 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О. Костюк

В.В. Файдюк

Повний текст постанови виготовлено 26.09.2019 р.