Справа № 346/2693/19
Суддя: П'ятковський В. І.
Дата ухвалення: 2019-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/2693/19
Провадження № 2-а/346/69/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі :

головуючого судді П"ятковського В.І.,

секретаря Томин О.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Федьківа В.Б. , Кузьмина М.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, про визнання протиправними дій відділу державної виконавчої служби, стягнення незаконно утриманих відрахувань з пенсії та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Звернувшись із даним позовом позивач посилається на те, що постановою від 19 жовтня 2017 року управлінням Укртрансбезпеки Івано-Франківської області на нього було накладено штраф у розмірі 1700 грн. за не оформлення договору із замовником транспортних послуг. На виконання даної постанови, старшим державним виконавцем Коломийського міськрайонного відділу ДВС Панкратьєвим 23 січня 2018 року відкрито виконавче провадження. Довідавшись про це 1 лютого 2018 року повідомив відділ про те, що дана постанова не підлягає виконанню, із-за пропуску трьох місячного строку звернення її до виконанняю.

І 13 червня 2018 року документ було повернуто стягувачу без виконання.

Проте, 05 липня 2018 року відділ ДВС вдруге надіслав копію постанови про накладення адміністративного стягнення, на що 27 липня 2018 року листом знову звернув увагу відділу на незаконність їх дій в зв`язку із спливом строку,передбаченого ст. 303 КУпАП.

Вказує, що незважаючи на неодноразові звернення, відповідач провів виконання вказаної вище постанови шляхом утримання частини коштів із належної йому пенсії.

Вважає такі дії відповідача порушують його права, а тому просить визнати їх незаконними та стягнути на його користь кошти, що були утримані з пенсії на погашення заборгованості за виконавчим документом.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і стверджує, що управління Укртрансбезпеки пропустило строк звернення постанови до виконання, вважає, що лист управління не надійшов у відділ ДВС 19 січня 2018 року, а пізніше. Проставлений штамп не відповідає вказаній даті і відділ виконавчої служби не належно веде реєстрацію вхідної кореспонденції.

Представник Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби в судовому засіданні проти позову заперечив, мотивуючи тим, що строк пред`явлення до виконання постанови управління Укртрансбезпеки Івано-Франківської області від 19 жовтня 2017 року про стягнення з відповідача 1700 грн. штрафу не пропущено.

Так, зазначив, що заяву стягувача за вказаною постановою зареєстровано у відділі 19 січня 2018 року за вхідним № 644 та постановою державного виконавця від 23 січня 2018 року відкрито виконавче провадження, яке було завершене 13 червня того ж року по причині відсутності майна на на яке можна було б звернути стягнення.

Однак, 04 липня 2018 року відділом зареєстровано повторну заяву стягувача про відкриття виконавчого провадження на підставі якої і проводилося стягнення з пенсії позивача.

Заперечує, що перша заява стягувача поступила у відділ не 19 січня 2018 року, а пізніше, оскільки вона належно зареєстрована у журналі вхідної кореспонденції та у електронній реєстрації.

Вважає позов не обґрунтованим та просить в його задоволенні відмовити.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, взявши до уваги обставини, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ст. 9 ч.1 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 71 ч. 2 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу № 02704 від 19 жовтня 2017 року, складеною начальником управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області, з ОСОБА_1 стягнуто 1700 грн. штрафу за не оформлення договору із замовником транспортних послуг, відповідальність за що передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Дана обставина не оспорюється.

На підставі вищезазначеного документа старший державний виконавець Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Панкратьєв В.В. своєю постановою від 23 січня 2018 року відкрив виконавче провадження № 55585079.

За вказаним виконавчим провадженням стягувачем є державний орган, отже в даному випадку постанова про накладення штрафу могла бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до ст. 1 Закону "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як вбачається із журналу реєстрації загальної вхідної кореспонденції Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, постанова № 02704 від 19 жовтня 2017 року надійшла на виконання 19 січня 2018 року та зареєстрована за вхідним № 644. На це також вказує штамп відділу ДВС на оригіналі заяви управління від 06 грудня 2017 року за № 26/5393-17. Це ж вабачається і з

У відповідності до ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Зазначене виконавче провадження було завершене 13 червня 2018 року та виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 9 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якого законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Разом з тим, у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 12 цього Закону строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі його пред`явлення до виконання. А частиною 5 цієї ж статті Закону встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Судом встановлено, що виконавче провадження № 55585079 щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 1700 грн. штрафу закінчилось 13 червня 2018 року, про що старшим державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.17).

Таким чином, перебіг строку пред`явлення до виконання оскаржуваної постанови перервався в день завершення виконання, 13 червня 2018 року, який і є днем початку нового перебігу зазначеного тримісячного строку.

04 липня 2018 року до Коломийського міськрайонного відділу ДВС зареєстровано повторну заяву стягувача про відкриття виконавчого провадження на підставі якої і проводяться відрахування з пенсії позивача.

Суд бере до уваги п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника.

Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та здатні вплинути на результат вирішення спору. Інші доводи сторін висновки суду не спростовують.

З урахуванням змісту наведених положень законодавства суд приходить до висновку про відсутність законодавчо обумовлених підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень надав до суду достатні беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується їх позиція і довів правомірність дій щодо відкриття виконавчого провадження № 55585079.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст.ст. 298-300, 303 КУпАП, керуючись ст.ст. 241, 242, 244, 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, про визнання протиправними дій відділу державної виконавчої служби, стягнення незаконно утриманих відрахувань з пенсії та моральної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 25 вересня 2019 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя П`ятковський В. І.