Справа № 360/1577/19
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року справа №360/1577/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Міронова Г.М., Сіваченко І.В., секретар судового засідання Макаренко А.С., за участю представника відповідача Ханіної М.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року (повний текст складено 01 липня 2019 року в м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/1577/19 (суддя І інстанції - Шембелян В.С.) за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2005-52 від 21.11.2018, -

В С Т А Н О В И В:

9 квітня 2019 року фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - відповідач), в якій позивач просить визнати протиправною та скасувати вимогу № Ф-2005-52 від 21.11.2018, якою нараховано грошове зобов`язання по Єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 20169,84 грн, з них: недоїмки на суму 19829,84 грн. та штрафних санкцій на суму 340,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.12.2018 у поштовому відправленні з рекомендованим повідомленням про вручення № 774 громадянин України підприємець ОСОБА_1 отримав спірну вимогу та оскаржив її в порядку адміністративного оскарження. 11.02.2019 у поштовому відправленні з рекомендованим повідомленням про вручення № 408 позивач отримав рішення ДФС України від 25.01.2019 № 3902/6/99-99-11-05-02-25, яким вимогу не скасовано.

На думку позивача, спірну вимогу прийнято з порушенням приписів Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 8 липня 2010 року № 2464-VI (Закон №2464) та підлягає скасуванню, оскільки на момент її винесення позивач знаходився та проводив господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції та у зв`язку з цим звільнений від сплати єдиного внеску на підставі приписів пункту 9-4 Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 та "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" 2 вересня 2014 року № 1669-VII (Закону № 1669).

На думку позивача, вимога підписана особою, яка не має повноважень на її підписання, оскільки в наданій позивачу ДФС України копії наказу на підтвердження повноважень керівника податкового органу на складання та підписання податкової вимоги відсутній підпис керівника ДФС України.

Крім того, документ із назвою вимога № Ф-2005-52 від 21.11.2018, отриманий позивачем, є підробним, оскільки не містить на відтиску печатки зображення Державного Гербу України, встановленого відповідно до вимог ч.6 ст.20 Конституції України.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі № 360/1577/19 позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2005-52 від 21.11.2018 щодо зобов`язання ОСОБА_1 сплатити борг зі сплати єдиного внеску на загальну суму 20169,84 грн.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Так, зокрема, відповідач зазначає, що платники єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилась антитерористична операція, звільняються від виконання своїх обов`язків до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану, за умови подання відповідної заяви та сертифіката Торгово-Промислової палати України.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанцій встановлено, що за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 перебуває на обліку в ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області, дата взяття на облік як платника єдиного внеску 28.07.2010, що також визнається сторонами.

Позивач у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону від 08.07.2010 № 2464 Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Закон № 2464) є платником єдиного внеску.

З інтегрованої картки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування вбачається, що позивач має борг з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, який виник станом на 01.10.2013 в сумі 4350,30 грн, за 2017 рік 8448,00 грн; за І квартал 2018 року 2457,18 грн, за ІІ квартал 2018 року 2457,18 грн, за ІІІ квартал 2018 року 2457,18 грн, в загальній сумі - 20169,84 грн (арк. спр. 34).

21.11.2018 Головним управлінням ДФС у Луганській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2005-52, за якою борг зі сплати єдиного внеску станом на 31.10.2018 у позивача становить 20169,84 грн, з яких 19829,84 грн недоїмка, а 340,00 грн - штрафи (арк. спр. 6).

А ні витяг з інтегрованої картки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а ні розрахунок боргу (арк. спр. 33) не містять відомостей про нарахування штрафів позивачу, про час та підстави їх нарахування у запереченнях відповідача не зазначено, документів на підтвердження факту нарахування штрафів на суму 340 гривень за період до 01.10.2013 відповідачем суду не надано.

21.12.2018 позивач оскаржив зазначену вимогу до ДФС України (арк.спр.7-9).

Рішенням ДФС України від 25.01.2019 № 3900/6/99-99-11-05-02-25 скаргу залишено без розгляду (арк.спр. 10).

Позивач та його представник сам факт наявності боргу зі сплати єдиного внеску за даними інтегрованої картки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не заперечували, доказів на спростування цих обставин суду не надано.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Закон № 2464) (тут і надалі положення Закону № 2464 наведені у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин між сторонами).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 2 статті 6 Закону № 2464 встановлено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати такий внесок.

Відповідно до ч. 5, ч. 7 ст. 9 Закону № 2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

При цьому в ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів (п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону № 2464).

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами орган доходів і зборів, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

Особливістю даної справи є те, що на час виникнення спірних правовідносин листопад 2018 року, позивач перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення антитерористичної операції, а тому норми Закону № 2464 необхідно застосовувати з урахуванням норм Закону України № 1669-VII від 02.09.2014 Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції (далі Закон № 1669).

Підпункт б п. 8 ст. 14-1 Закону № 1669 розділ VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 доповнено пунктом 9-3 наступного змісту: Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".

Сторони не надали суду доказів звернення позивача до податкового органу з заявою про списання заборгованості, тому суд не має підстав для надання оцінки складу заборгованості, яка підлягає списанню відповідно до вимог Закону №2464. З такою заявою позивач має право звернутися до податкового органу не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Спірна вимога сформована 21 листопада 2018 року відповідно до статті 25 Закону № 2464, яка визначає заходи впливу та стягнення. За положеннями абзацу другого частини першої цієї статті її положення поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Саме за положеннями частини четвертої цієї статті орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Що стосується посилань відповідача на те, що доповнення розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 пунктом 9-4 втратили чинність згідно із Законом України від 24.12.2015 № 911-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (далі Закон № 911), суд вважає за необхідне зазначити, що дійсно зазначена норма проіснувала в Законі № 1669 з 15 вересня 2014 року до 01 січня 2016 року, внаслідок її виключення згідно із Законом № 911, але в повній мірі зберігалася в Законі № 2464. Більш того, пункт 9-4 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 й після внесення змін до Закону № 1669 Законом № 911 продовжує свою дію в часі.

Позивач знаходиться на обліку в ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області, місцем його проживання є м. Сєвєродонецьк Луганської області, що визнається сторонами, та встановлено оглядом копії паспорта позивача в судовому засіданні.

Населений пункт м. Сєвєродонецьк входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

З огляду на дію пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464 позивач звільняється від виконання зобов`язань платника єдиного внеску, встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464, у тому числі передбачених підпунктом першим частини другої цієї статті, а саме, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах: від11 грудня 2018 року у справі №805/4967/16-а, від 20 серпня 2019 року у справі №805/1589/16-а, від 21 серпня 2019 року у справі №360/137/19, від 29 серпня 2019 року у справі №805/1198/17-а, яка містить висновок також і про те, що сам факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція є підставою для зупинення застосування до таких платників, зокрема заходів впливу за порушення Закону №2464, якою є вимога.

Відповідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 1 Закону № 1669-VII визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Враховуючи вищевикладене, оскільки Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території Донецької та Луганської областей ще не прийнятий, не оприлюднений і не набрав чинності відповідно до вимог пункту 7 Указу Президента України Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності від 10 червня 1997 року за № 503/97 (із змінами та доповненнями), відсутні підстави вважати, що антитерористична операція на вказаних територіях припинена.

Отже за встановлених судом обставин, з урахуванням вказаної позиції Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на час проведення антитерористичної операції факт перебування позивача як платника єдиного внеску на обліку в м. Сєвєродонецьку є підставою для зупинення застосування до нього заходів впливу за порушення Закону №2464, якою є спірна вимога.

Таким чином, з урахуванням правової позиції Верховного Суду щодо застосування норм Закону №2464, судом встановлено, що вимога ГУ ДФС України про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф-1997-52 від 21.11.2018 є протиправною на час її формування.

Зазначений висновок суду є достатньою підставою для скасування оскарженої позивачем вимоги.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі № 360/1577/19 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі № 360/1577/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Г.М. Міронова

І.В. Сіваченко