Справа № 1.380.2019.001468
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.001468
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Кулик С.В.,

представників позивача Курки Н.П . , Остапіва Р.Ю.,

представника відповідача Павліша О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (надалі - ФО- ОСОБА_3 , Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом з врахуванням уточнень від 10.04.2019 (вх. № 12173) до Головного управління ДФС у Львівській області (надалі - ГУ ДФС у Львівській області, Відповідач), в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.10.2018 № Головного управління ДФС у Львівській області.

Ухвалою від 02.04.2019 позов ФО-П ОСОБА_2 залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 12.04.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

02.05.2019 від ГУ ДФС у Львівській області надійшов відзив на адміністративний позов, згідно з яким Відповідач вважає позовні вимоги ФО- ОСОБА_4 необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають (арк. справи 34-35).

13.06.2019 у підготовчому засіданні, суд, керуючись частиною 4 статті 173 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) для належної підготовки справи для розгляду по суті продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою від 05.08.2019 закрито підготовче провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

При обґрунтуванні позовних вимог Позивач зазначає, що не погоджується з винесеним Відповідачем податковими повідомленнями - рішеннями. Наголошує, що в оренді у Позивача перебуває ємність, яка використовується для тимчасового зберігання пального за договорами відповідального зберігання. Таким чином, висновки акта перевірки про роздрібну торгівлю пальним без використання реєстратора розрахункових операцій суперечать фактичним обставинам справи. Крім того, Позивач вказує, що його не ознайомлювали із наказом на проведення перевірки, а про те, що така перевірка проводилася Позивач дізнався із оскарженого рішення. Також Позивач зазначив, що під час проведення перевірки представники контролюючого органу здійснювали заміри залишків пального у ємності лінійкою, яка не є належним та сертифікованим приладом обліку, відтак не зрозуміло яким чином проводилося обчислення об`єму залишків пального. Враховуючи наведене, Позивач вказує на протиправність оскарженого податкового повідомлення - рішення та наявність підстав для його скасування.

Відповідач подав суду відзив на позовну заяву (арк. справи 34-35), в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ФО-П ОСОБА_2 в повному обсязі. Зазначає, що в ході перевірки пункту продажу палива за адресою: АДРЕСА_1, в якому здійснює свою господарську діяльність ФО-П ОСОБА_2 встановлено, що під час придбання 06.09.2018 палива в об`ємі 20 літрів по ціні 26,50 грн. за літр на суму 530,00 грн. оператором АЗС ОСОБА_5 не застосовано реєстратор розрахункових операцій, не роздруковано та не видано покупцю відповідний розрахунковий документ. Крім того, в ході перевірки встановлено, що на АЗС наявні залишки палива у кількості 2 тонни за ціною 26,50 грн. за літр на загальну суму 53000,00 грн. Будь - яких прихідних документів на наявне дизельне пальне в ході перевірки не представлено (накладні, акти прийому - передачі тощо), чим порушено встановлений порядок ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації. Таким чином, Позивачем порушено пункти 1, 2, 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг (зі змінами та доповненнями)" та підпункту 212.3.4 пункту 212.1 статті 212 Податкового кодексу України (далі - ПК України). На підставі висновків акта перевірки винесено податкове повідомлення - рішення, згідно якого до Позивача застосовано штрафні санкції. Враховуючи наведене, Відповідач вважає оскаржуване у цій справі податкове повідомлення - рішення правомірним та просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

16.09.2015 представник Позивача подав додаткові пояснення. Стверджує, що Позивач не займається роздрібною торгівлею пальним та не є власником АЗС. Відповідно до договору оренди між ОСОБА_6 та ФО - ОСОБА_7 , Позивач орендував ємність для зберігання пального. Крім того, представник Позивача наголосив, що контролюючий орган не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт реалізації Позивачем нафтопродуктів. Щодо твердження Відповідача про те, що продаж пального здійснював оператор АЗС ОСОБА_5 , представник Позивача наголосив, що громадянин ОСОБА_5 не перебуває у трудових відносинах з ФО - П ОСОБА_2 , відтак вказані твердження Відповідача не відповідають дійсності. Таким чином, висновки в акті перевірки є необґрунтованими та безпідставними, оскільки базуються на припущеннях контролюючого органу та не підкріплені належними доказами.

В судовому засіданні представники Позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Представник Відповідача щодо позовних вимог заперечив. Просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Суд встановив, що 06.09.2018 відповідно до наказу ГУ ДФС у Волинській області від 04.09.2018 № 3152 "Про проведення фактичної перевірки" та направлень на проведення перевірки від 04.09.2018 №№ 003839, 003840, 003841 та 003842 проведено фактичну перевірку пункту продажу палива, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 територія мийки самообслуговування).

За результатами перевірки складений акт від 21.09.2018 №001556, в якому вказано про порушення Позивачем вимог пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та підпункту 212.3.4 пункту 212.1 статті 212 ПК України.

На підставі акта перевірки, ГУ ДФС у Львівській області винесло податкове повідомлення - рішення від 18.10.2018 № .

Позивач звертався до ДФС України із скаргою на податкове повідомлення - рішення у якій просив таке скасувати.

Відповідно до рішення за результатами розгляду скарги від 26.12.2018, ДФС України залишила податкове повідомлення - рішення від 18.10.2018 № без змін, а скаргу без задоволення.

Позивач не погоджуючись із наданою відповіддю та оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням, звернувся до суду з позовом в якому просить таке скасувати.

При вирішенні спору, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до абзацу 1 пункту 41.1 статті Податкового кодексу України (надалі - ПК України) контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Згідно з пунктом 41.3 статті 41 ПК України повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України. Розмежування повноважень і функціональних обов`язків контролюючих органів визначається законодавством України.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Як видно з акта перевірки, Позивачем порушено вимоги Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме пунктів 1, 2, 12 статті 3.

Відповідно до пункту 1 статті 3 цього Закону суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Пунктом 2 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" передбачено обов`язок суб`єкта господарювання видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції

Відповідно до пункту 12 цієї статті суб`єкт господарювання зобов`язаний вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Статтею 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" передбачено, що за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції.

Відповідно до пункту 1 цієї статті у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: вчинене вперше - 1 гривня; за кожне наступне вчинене порушення - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг).

Статтею 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" передбачено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Відповідно до положень підпункту 212.3.4 пункту 212.1 статті 212 ПК України, особи, які здійснюватимуть реалізацію пального або спирту етилового, підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, місцем проживання фізичних осіб - підприємців до початку здійснення реалізації пального або спирту етилового.

Реєстрація платника податку здійснюється на підставі подання особою не пізніше ніж за три робочі дні до початку здійснення реалізації пального або спирту етилового заяви, форма якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками акцизного податку.

Аналізуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд встановив наступне.

Як уже зазначалося, Відповідач до порушень Позивача відносить продаж дизельного пального без застосування реєстратора розрахункових операцій, а відтак без роздруку та без вручення покупцю розрахункового документа. Згідно висновків перевірки, продаж пального проводив оператор АЗС ОСОБА_5 .

Позивач на спростування вказаного наголошував, що не володіє АЗС, не перебуває у трудових відносинах з ОСОБА_5 та не здійснює роздрібної торгівлі пальним.

Так, на підтвердження вказаного Позивач долучив до матеріалів справи договір оренди від 01.04.2018.

Судом встановлено, що відповідно до договору оренди від 01.04.2018 (арк. справи 57-58), ФО- ОСОБА_3 орендує у ОСОБА_6 комплекс будівель, споруд, транспортних засобів, машин та механізмів, комунікацій, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного договору Позивач, зокрема, орендує ємність, яку використовує для зберігання пального.

З матеріалів справи вбачається, що пальне зберігається на підставі договору складського зберігання від 25.04.2018 (арк. справи 53-56). Відповідно до умов вказаного договору, ФО- ОСОБА_3 (згідно вказаного договору - зберігач) за плату зберігає майно (нафтопродукти) ФО-П ОСОБА_8 (згідно цього договору - поклажодавець). Місце зберігання вказаного майна: АДРЕСА_1 .

Проаналізувавши надані копії договорів, суд погоджується з доводами Позивача про відсутність у власності Позивача чи іншому користуванні АЗС чи пункту продажу пального за вказаною адресою.

Крім того, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази придбання пального, а саме немає будь - яких розрахункових документів чи інших доказів, які б вказували, що Позивач проводить за вказаною адресою роздрібну торгівлю нафтопродуктами.

Також суд звертає увагу на те, що ОСОБА_5 перебуває в трудових відносинах з ФО- ОСОБА_7 , працює на посаді оператора АЗС за адресою: АДРЕСА_1, Відповідачем до матеріалів справи не долучено.

Враховуючи усе наведене, суд зазначає про безпідставність та необґрунтованість висновків Відповідача про роздрібну торгівлю Позивачем пальним без застосування реєстратора розрахункових операцій, а відтак без роздруку та без вручення покупцю розрахункового документа.

Також, суд наголошує, що відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Позивач при обґрунтуванні позовних вимог наголошував, що його не ознайомлювали із наказом про проведення перевірки та про проведення такої перевірки він дізнався із податкового повідомлення - рішення.

Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься копія наказу Головного управління ДФС у Волинській області від 04.09.2018 №3152 "Про проведення фактичної перевірки", згідно якого призначено перевірку за адресою місцезнаходження території мийки самообслуговування, а саме пункту продажу палива: Волинська область, АДРЕСА_1 (без зазначення номера будівлі).

Водночас, суд звертає увагу, що на першій сторінці наказу (арк. справи 62) міститься запис наступного змісту: "З наказом ознайомлений. Копію отримав. Оператор АЗС, що належить "Автотранс" Кіщук М.С. 06.09.2018".

Судом уже встановлено, що громадянин ОСОБА_5 у трудових відносинах із ФО- ОСОБА_7 не перебуває. Крім того, як уже зазначалося, ємність для зберігання нафтопродуктів Позивач орендує відповідно до договору оренди від 01.04.2018 та використовує для платного зберігання нафтопродуктів, що підтверджено договором складського зберігання від 25.04.2018. Вказана ємність знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином із наказу на проведення перевірки від 04.09.2018 №3152 неможливо встановити, що призначена перевірка стосувалася адреси за якою знаходиться ємність для зберігання нафтопродуктів, що перебуває в оренді Позивача та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, Відповідач не надав жодних доказів про повідомлення Позивача про призначення перевірки та не надав доказів вручення йому копії наказу.

Враховуючи наведене, суд встановив порушення Відповідачем порядку призначення та проведення перевірки за адресою: АДРЕСА_1 , а саме відсутність доказів вручення копії наказу про проведення перевірки платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Крім того, суд звертає увагу на метод заміру залишків пального, який представники контролюючого органу застосували при визначенні об`єму залишків нафтопродуктів.

З матеріалів справи вбачається, що заміри залишків пального у ємності для зберігання проводилися лінійкою, а не сертифікованим приладом обліку.

В матеріалах справи міститься відомість (арк. справи 67) у якій зазначено, що станом на момент проведення фактичної перевірки - 06.09.2018, залишки пального становили 2000,0 літрів. Таким чином, враховуючи ціну пального за один літр - 26,50 грн., загальна сума залишків пального становила 53000,00 грн. Вказана сума була застосована при розрахунку штрафної санкції.

Суд наголошує, що специфіка виміру кількості бензину, солярки та інших наливних видів палива має свою специфіку. Вона полягає в тому, що спочатку визначається об`єм рідини в ємностях (баках) у кубічних метрах або літрах. Для визначення об`єму палива використовують мірний шток (довга палиця, на якій нанесено поділки через кожен сантиметр), за допомогою якого визначається висота наповнення ємності. Потім за допомогою ареометра (прилад для виміру густини нафтопродуктів) визначають густину (питому вагу) нафтопродуктів на даний момент часу. Після цього розраховують кількість палива по кожній ємності в кілограмах залежно від густини за формулою: К = V х Y, де К - маса палива, в кг; V - об`єм палива, м куб.; Y - густина нафтопродуктів, кг/ м куб.

Крім того, під час проведення замірів повинна враховуватися температура навколишнього середовища.

Так, відповідно до листа ДФС від 26.02.2016 № 4382/6/99-99-19-03-03-15, встановлено вимоги щодо забезпечення відображення обсягів пального у двох одиницях виміру (в кілограмах та літрах, приведених до температури 150С).

Враховуючи наведене, суд критично ставиться до відомостей про залишки пального, адже жодного розрахунку, а саме, яким чином представники контролюючого органу проводили визначення об`єму нафтопродуктів перевівши заміри у сантиметрах у літри, до матеріалів справи не долучено.

Представник відповідача жодних аргументів на спростування доводів Позивача, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях не вказав. Доказів правомірності винесення оскаржуваного рішення суду не надав.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Позивача щодо відсутності порушень, зазначених в акті перевірки від 21.09.2018 №001556 та безпідставність застосування до Позивача штрафних санкцій.

Таким чином, податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 18.10.2018 № суд дійшов висновку визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За результатами розгляду справи, суд дійшов висновку, що контролюючий орган не довів обґрунтованості своїх висновків щодо порушення Позивачем вимог пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та підпункту 212.3.4 пункту 212.1 статті 212 ПК України, а відтак, наявність підстав для застосування до Позивача штрафних санкцій.

Враховуючи усе наведене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 18.10.2018 № не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Таким чином, винесене Відповідачем податкове повідомлення - рішення від 18.10.2018 № суд дійшов висновку визнати протиправним та скасувати.

Враховуючи викладене та зважаючи на встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги Позивача обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 18.10.2018 № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області (, місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 1060 (одна тисяча шістдесят) грн. 01 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 24.09.2019.

Суддя Мричко Н.І.