Справа № 2340/4994/18
Суддя: Літвіна Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/4994/18 Суддя (судді) першої інстанції: А.М. Бабич
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Літвіної Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про:

- визнання протиправною відмови у видачі довідки, яка би підтверджувала проходження Позивачем військової служби з 01 вересня 1981 року до 25 червня 1983 року в період бойових дій під час виконання інтернаціонального обов`язку в складі діючої армії в Демократичній Республіці Афганістан, з метою зарахування вказаного періоду до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах;

- зобов`язання Відповідача видати довідку про те, що Позивач у період з 01 вересня 1981 року до 25 червня 1983 року проходив військову службу в період бойових дій в складі діючої армії під час виконання інтернаціонального обов`язку в Демократичній Республіці Афганістан, з метою зарахування вказаного періоду до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження факту участі у бойових діях у складі військової частини НОМЕР_1 на території Республіки Афганістан.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Чорнобаївський районний військовий комісаріат подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції наголошує, наданий Позивачем військовий квиток та архівна довідка «Центрального пограничного архива ФСБ РВ» не є чітким підтвердженням проходження ОСОБА_1 військової служби у складі діючої армії в період бойових дій.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2019 року було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в силі. Свою доводи обґрунтовує тим, що доданими до матеріалів справи документами та викладеними свідченнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджується факт участі Позивача в бойових діях в період з 01 вересня 1981 року по 25 червня 1983 року в Республіці Афганістан.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 22 квітня 1981 року Позивача призвано до Чорнобаївського районного військового комісаріату Черкаської області для проходження військової служби. У період з 29 квітня 1981 року до 25 червня 1983 року Позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією військового квитка від 23 квітня 1981 року серії НОМЕР_2 .

Згідно зі свідоцтвом від 13 серпня 1985 року серії НОМЕР_3 Позивач має право на пільги, встановлені постановою ЦК КПРС та Ради Міністрів від 17 січня 1983 року.

Крім того, посвідченням від 14 березня 1996 року серії НОМЕР_4 підтверджено наявність у Позивача статусу учасника бойових дій.

Суд зауважив, що на звернення Позивача від 23 жовтня 2018 року щодо надання довідки, яка б підтверджувала проходження останнім військової служби в період бойових дій під час виконання інтернаціонального обов`язку в складі діючої армії, з метою зарахування вказаного періоду до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, його повідомлено про неможливість видачі такої довідки, оскільки у військовому квитку від 23 квітня 1981 року серії НОМЕР_2 відсутній запис щодо проходження військової служби в складі діючої армії в період бойових дій. Також повідомлено, що у наданій архівній довідці ФСБ РФ від 19 квітня 2018 року №21/59/Р-1605 вказаний період участі з 12 травня 1985 року до 29 червня 1982 року, що не відповідає періоду військової служби, відображеному у військовому квитку.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про підтвердження наявними в матеріалах справи доказами проходження ОСОБА_1 військової служби в період бойових дій під час виконання інтернаціонального обов`язку в складі військової частини НОМЕР_1 в Демократичній Республіці Афганістан.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 "Про організацію заходів щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" Афганістан визнано державою, на території якої з квітня 1978 року до грудня 1989 року велися бойові дії.

Відповідно до п.2 ч.1 ч.6 Закону України від 22 жовтня 1993 роук №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Постановою Центрального Комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР від 17 січня 1983 року № 59-27 "Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім`ям" було передбачено зараховувати до вислуги років для призначення пенсії, один місяць служби за три місяці час служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, що прослужили встановлений строк служби в цій країні, а тим, хто отримав поранення, контузії, каліцтво або захворювання незалежно від строку служби, і час безперервного перебування у зв`язку з цим на лікуванні в лікувальних закладах.

Крім іншого, пунктом 6 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, встановлено, що військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до трудового стажу на підставі довідок військових комісаріатів, які видаються в порядку, що визначається Міноборони (додаток № 2).

Для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки військових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.

При цьому, згідно з додатком 2 до цього Порядку у довідці про проходження військової служби в складі діючої армії в період бойових дій під час виконання інтернаціонального обов`язку для зарахування зазначеної служби до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах повинно бути зазначено загальну кількість років, місяців і днів.

Викладене свідчить, що обов`язковою умовою для надання Позивачу відповідної довідки є встановлення періоду протягом якого позивач брав участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ на території Республіки Афганістан у період проходження військової служби.

Доводи Апелянта про те, що військовий квиток та архівна довідка «Центрального пограничного архива ФСБ РВ» від 14 квітня 2018 року № 21/59/Р-1605 не є належними та допустимими доказами на підтвердження факту проходження Позивачем військової служби в період бойових дій, колегією суддів оцінюються критично з огляду на наступне.

Як було встановлено раніше, аналіз військового квитка від 23 квітня 1981 року серії НОМЕР_2 свідчить, що з 29 квітня 1981 року Позивач зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . З 01 вересня 1981 року йому присвоєно посаду навідник КПВТ. З 01 вересня 1982 року ОСОБА_1 виконував обов`язки водія БТР, а 25 червня 1983 року останнього виключено зі списків вказаної військової частини.

Викладене підтверджується також наданою Центральним архівом ФСБ РФ довідкою від 06 червня 2018 року №21/59/Р-2506, відповідно до якої Позивач перебував на території Республіки Афганістан з 12 травня 1985 року по 29 червня 1982 року.

При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказана довідка містить явну описку у датах перебування позивача на території Республіки Афганістан, оскільки кінцева дата періоду є меншою за роком, аніж його початок. Водночас, ця довідка також містить інформацію, що особовий склад військової частини НОМЕР_1 у період 1979-1986 роки виконував спеціальні завдання на території Республіки Афганістан.

Крім іншого, Позивачем надано письмові пояснення ОСОБА_4 , затверджені печаткою виконавчого комітету Христителівської сільської ради Чорнобаївського району, та ОСОБА_5 , затверджені печаткою виконавчого комітету Лящівської сільської ради Чорнобаївського району, які є учасниками бойових дій у складі військової частини НОМЕР_1 на території Республіки Афганістан відповідно до посвідчень від 23 лютого 1996 року та 23 жовтня 2001 року.

У згаданих поясненнях вказано, що у період з 01 вересня 1981 року по 25 червня 1983 року останні разом із позивачем брали участь у бойових діях у складі військової частини НОМЕР_1 на території Республіки Афганістан.

У контексті наведеного судовою колегією враховується, що відповідно до п. 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За правилами ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому судовою колегією враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням наведеного та того, що належними та допустимим доказами підтверджується факт проходження Позивачем військової служби в період бойових дій під час виконання інтернаціонального обов`язку в складі військової частини НОМЕР_1 в Демократичній Республіці Афганістан, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна
Судді Є.О. Сорочко
І.В. Федотов