Справа № 826/6760/17
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6760/17 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Літвіної Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- зобов`язати Департамент міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України надіслати на електронну та поштову адресу копії звернень, листів, клопотань, телеграм, повідомлень, роз`яснень, тощо надісланих до компетентних органів (підрозділів) Інтерполу щодо мене особисто, за весь час і до дати вирішення цього спору по суті включно;

- визнати протиправною дію посадових осіб Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України від 14.01.2016, щодо розсилання циркулярного повідомлення про мій розшук та затримання на підставі недійсного, такого що втратив чинність, дозволу суду на моє затримання від 28.08.2013.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2019 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України щодо розсилання 14 січня 2016 року повідомлення про розшук ОСОБА_1 . В решті позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено та ухвалити нове, яким позов в цій частині задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідач має надіслати позивачу спірні документи.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивачем було направлено начальнику робочого апарату Укрбюро Інтерполу клопотання про надсилання йому копію клопотання про оголошення позивача в міжнародний розшук та копії доданих до цього звернення документів, передбачених Статутом Інтерполу, законами України та міжнародними договорами від 15.02.2017.

Листом від 14.03.2017 відповідач відмовив позивачу у наданні даних документів з посиланням на приписи пункт 2 частини першої статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що спірна інформація є інформацією з обмеженим доступом, у зв`язку з чим відмова у її наданні є правомірною. У свою чергу, суд вказав на протиправність направлення відповідачем повідомлення, оскільки дозвіл на затримання позивача втратив законну силу.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги не стосуються рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, то колегія суддів не переглядає рішення суду у цій частині (щодо визнання протиправними дій відповідача щодо розсилання повідомлення про розшук позивача).

За змістом частини третьої статті 32 Конституції України кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.

Згідно абзацу другого частини другої статті 11 Закону України «Про інформацію» кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації є публічною інформацією (частина перша статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації).

Статтею 20, частиною першою статті 21 Закону України «Про інформацію» визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Аналіз викладених норм свідчить, що доступ до інформації про особу є відкритим, крім визначених законом випадків щодо інформації з обмеженим доступом.

Так, відповідно до пунктів 8.1, 8.3 Інструкції про порядок використання правоохоронними органами можливостей Національного центрального бюро Інтерполу в Україні у попередженні, розкритті та розслідуванні злочинів, затвердженої наказом МВС України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Держкомкордону України, Державної митної служби України, Державної податкової адміністрації України від 9 січня 1997 року № 3/1/2/5/2/2 наявна в НЦБ інформація призначена лише для використання правоохоронними органами та судами у попередженні, розкритті, розслідуванні злочинів та судовому розгляді кримінальних справ. Вимоги п.8.1 поширюються також на інформацію, що надсилається Укрбюро Інтерполу правоохоронним органам України та НЦБ Інтерполу іноземних країн.

Також, згідно частини першої статті 222 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

Згідно пункту 5 частини першої статті 3 КПК досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Таким чином, інформацію (відомості), що отримана (отримані) у кримінальному провадженні моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і до закриття кримінального провадження, може бути надано на відповідний адвокатський запит лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечено в апеляційній скарзі, спірні дії щодо розсилання повідомлення про розшук та затримання позивача здійснені відповідачем на підставі рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 28.08.2013 у справі №725/4956/13-к.

Таким чином, спірні відомості та документи, які просить надіслати йому позивач, створені (отримані) у процесі здійснення досудового розслідування кримінального провадження, а тому можуть використовуватися лише правоохоронними органами та судами й не можуть бути розголошені без дозволу слідчого або прокурора.

При цьому, на віднесення спірної інформації до такої, що отримана процесі кримінального провадження, не впливають обставини того, що розслідування у такому кримінальному провадженні здійснювалося не безпосередньо відповідачем чи його посадовими особами.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Літвіна

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 20.09.2019.