Справа № 160/6966/19
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2019-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року Справа № 160/6966/19
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кучма К.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
У липні 2019 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить: визнати протиправними дії відповідача, щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати відповідача призначити, перерахувати та виплатити йому пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 24.09.2017 року, з дня подання заяви про призначення пенсії; та допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.
Ухвалою суду від 30.07.2019 року було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На виконання вимог ухвали суду 22.08.2019 року відповідачем було подано відзив на позов, в якому зазначено, що 14.11.2017 року позивачем подано заяву та документи для призначення пенсії за віком по Списку №1 відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». На підставі наданих позивачем документів до пільгового стажу зараховано період роботи з 28.10.1991 р. по 27.01.1997 р. на посаді електрозварника ручного зварювання на підземних роботах, з повним робочим днем під землею в ПАТ «Дніпрометробуд» (пільгові довідки від 02.11.2017 р. №188, №189). Неможливо зарахувати до пільгового стажу період роботи позивача з 11.08.1986 р. по 09.02.1988 р. - електрогазозварник в ПАТ «Дніпрометробуд» (пільгова довідка від 02.11.2017 р. №188), оскільки дана професія не передбачена Списком №1 розділу 1 підрозділу 3а. Зважаючи на викладене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Керуючись приписами ст.263 КАС України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу без повідомлення учасників справи, у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 працював з 11.08.1986 р. по 10.02.1988 р. газоелектрозварювачем 4 розряду на підземних роботах в ПАТ «Дніпрометробуд».
14.11.2017 р. позивач звернувся до Лівобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м.Дніпро із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, згідно затвердженої постановою Ради Міністерств СРСР від 22.08.1956 р. №1173 та відповідно до п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Судом також встановлено, що рішенням відповідача «про відмову в призначенні пенсії» від 12.02.2018 року №1/03.03/79, відповідно до якого, до пільгового стажу позивача зараховано період роботи з 28.10.1991 р. по 27.01.1997 р. на посаді електрозварника ручного зварювання на підземних роботах, з повним робочим днем під землею в ПАТ «Дніпрометробуд» (пільгові довідки від 02.11.2017 р. №188, №189). Також позивача повідомлено про неможливість зарахувати до пільгового стажу період його роботи з 11.08.1986 р. по 09.02.1988 р. - електрогазозварник в ПАТ «Дніпрометробуд» (пільгова довідка від 02.11.2017 р. №188), оскільки дана професія не передбачена Списком №1 розділу 1 підрозділу 3а. Враховуючи зазначене, загальний пільговий стаж позивача склав 3 роки 6 місяців 26 днів, що недостатньо для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.«а» ст.13 Закону №1788-XII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців у чоловіків і не менше 15 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.
Згідно із ст.62 Закону №1788-XII та ч.1 ст.48 КЗпП України, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з копією трудової книжки серії АТ- НОМЕР_2 , позивач у спірний період, а саме з 11.08.1986 року по 09.02.1988 року працював на посаді електрогазозварювальника 4 розряду в ПАТ «Дніпрометробуд».
Пунктом 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей що визначають право на пенсію за віком на пільгових умовах, уточнюючу довідку передбачену пунктом 20 Порядку №637.
Тобто, виключно у випадку не підтвердження записами трудової книжки пільгового стажу, та у разі відсутності в трудовій книжці відомостей що визначають право на пенсію за віком на пільгових умовах, необхідно подати уточнюючу довідку передбачену пунктом 20 Порядку №637.
Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Уточнюючою довідкою №188 від 02.11.2017 року підтверджено час роботи позивача на посадах, що передбачені Списком №1 розділу 1, підрозділ 3а, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 року, та зазначено первинні документи, на підставі яких видана ця довідка: особова картка Ф.Т-2, наказ №67-к від 07.08.1986 р., наказ №555 від 31.08.1988 р., наказ №25-к від 29.02.1988 р., та додаткові відомості по заробітній платі ЕТКС №4 1985 р.
Проте, листом від 12.02.2018 р. №1/03.03/79 Про відмову у призначенні пенсії відповідачем було повідомлено, що для зарахування періодів роботи з 11.08.1986 року по 09.02.1988 року до пільгового стажу за Списком №1, немає підстав, оскільки робота на вказаній професії не передбачена Списком №1 розділом 1 підрозділом 3а.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що на момент звернення позивача до відповідача із заявою щодо призначення йому пільгової пенсії за Списком №1 згідно затвердженої постановою Ради Міністерств СРСР від 22.08.1956 р. №1173 та відповідно до п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відповідачем протиправно було відмовлено у призначенні такої пенсії.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Згідно із ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (у редакції протоколів № 11 та № 14 (04 листопада 1950 року)) визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І цієї Конвенції.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Враховуючи, що органами пенсійного фонду первісно було прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 пільгової пенсії за віком, за вищезазначений період, а тому суд вважає за можливе зобов`язати відповідача призначити, перерахувати та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1, відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Але не з 24.09.2017 року, а з 14.11.2017 року, тобто з дня подання заяви про призначення пенсії, як сам зазначає позивач в своєму позову, що й підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню, з викладених вище підстав.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що позов задоволено, слід повернути позивачу витрати по справі по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 134, 139, 205, 241-246, 250, 263 КАС України, суд,-
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду Україні Дніпропетровській області призначити, перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1, відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 14.11.2017 року, з дня подання заяви про призначення пенсії.
У задоволенні решти позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційної-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Кучма