Справа № 280/2725/19
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року Справа № 280/2725/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника - ОСОБА_2 (АДРЕСА_2 ), до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

05.06.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ), в особі представника - ОСОБА_2 , до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач або ГУ ДФС у Запорізькій області), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1217-49 від 17.01.2019, винесену ГУ ДФС у Запорізькій області щодо стягнення з позивача заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску.

Крім того, просить поновити строк звернення до суду на оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що є резидентом Королівства Іспанія та постійно проживає в цій країні, що підтверджується посвідкою на постійне проживання та карткою медичного обслуговування. Також зазначає, що відповідачем не було надано розрахунку суми боргу зі вказівкою підстав та періоду його нарахування. Крім того, на думку ОСОБА_1 у ГУ ДФС у Запорізькій області були відсутні будь-які підстави для винесення спірної вимоги. Просить суд задовольити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 10.06.2019 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

21.06.2019 від представника позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позову.

Ухвалою від 25.06.2019 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/2725/19. Судове засідання призначено на 18.07.2019 без виклику (повідомленням) сторін.

09.07.2019 від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 10.07.2019 у задоволенні заяви про розгляд справи №280/2725/19 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

17.07.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№29351) в якому зазначено, що за даними інформаційної системи органу доходів і зборів у позивача обліковується борг по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 15819,54 грн. Зазначений борг було автоматично нараховано в інтегрованій картці платника податків ФОП ОСОБА_1 як приватному підприємцю на загальній системі оподаткування відповідно програмного забезпечення розробленого на підставі діючого чинного законодавства. Таким чином вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1217-49 від 17.01.2019 винесена законно та обґрунтовано. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

18.07.2019 від позивача надійшла заява (вх.№29519) про долучення до матеріалів справи судової практики, що стосується предмету спору по даній справі.

Як встановлено з матеріалів справи 14.04.1995 ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

19.01.2006 року внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, номер запису: 2 019225, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, серії НОМЕР_1 (а.с. 19).

14.04.1995 позивач взятий на податковий облік органом доходів і зборів. На теперішній час позивач знаходиться на податковому обліку в ГУ ДФС у Запорізькій області (Олександрівське управління у м. Запоріжжі), номер взяття на облік: 719.

17.01.2019 відповідачем винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1217-49, якою позивачу нараховано заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 15819,54 грн (а.с. 7). Як вбачається з витягу з облікової картки позивача, який відповідач додав до відзиву, зазначена заборгованість виникла за період з 09.02.2018 по 19.10.2018.

Не погодившись з вимогою про сплату боргу (недоїмки), вважаючи її незаконною та необґрунтованою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є резидентом Королівства Іспанії та постійно проживає в цій країні, що підтверджується: посвідкою на постійне проживання, карткою медичного обслуговування за місцем проживання та загальноєвропейською карткою медичного обслуговування (а.с.6).

Також, відповідно до офіційного перекладу виписки Міської ради Барселони з реєстру жителів цього муніципалітету від 04.06.2019, позивач з 04.11.2015 проживає в АДРЕСА_3 . (а.с. 21-22).

Згідно з п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п.п.14.1.213 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, резиденти - це:

а) юридичні особи та їх відокремлені особи, які утворені та провадять свою діяльність відповідно до законодавства України з місцезнаходженням як на її території, так і за її межами;

б) дипломатичні представництва, консульські установи та інші офіційні представництва України за кордоном, які мають дипломатичні привілеї та імунітет;

в) фізична особа - резидент - фізична особа, яка має місце проживання в Україні.

У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв`язки (центр життєвих інтересів) в Україні. У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від`їзду) протягом періоду або періодів податкового року.

Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім`ї або її реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності.

Якщо неможливо визначити резидентський статус фізичної особи, використовуючи попередні положення цього підпункту, фізична особа вважається резидентом, якщо вона є громадянином України.

Якщо всупереч закону фізична особа - громадянин України має також громадянство іншої країни, то з метою оподаткування цим податком така особа вважається громадянином України, який не має права на залік податків, сплачених за кордоном, передбаченого цим Кодексом або нормами міжнародних угод України.

Якщо фізична особа є особою без громадянства і на неї не поширюються положення абзаців першого - четвертого цього підпункту, то її статус визначається згідно з нормами міжнародного права.

Відповідно до п.п.14.1.122 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, нерезиденти - це:

а) іноземні компанії, організації, утворені відповідно до законодавства інших держав, їх зареєстровані (акредитовані або легалізовані) відповідно до законодавства України філії, представництва та інші відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України;

б) дипломатичні представництва, консульські установи та інші офіційні представництва інших держав і міжнародних організацій в Україні;

в) фізичні особи, які не є резидентами України.

Достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України у порядку, встановленому цим Кодексом, або її реєстрація як самозайнятої особи.

У разі якщо у розділі IV цього Кодексу використовується термін «резидент» у відповідних відмінках, під цим терміном розуміється «фізична особа - резидент».

Отже, з огляду на вищевикладене, в період з 04.11.2015 по теперішній час ОСОБА_1 , як фізична особа - підприємець є нерезидентом, оскільки має місце проживання та центр життєвих інтересів в іншій державі - Королівстві Іспанія.

Згідно роз`яснення Державної фіскальної служби України від 10.02.2016 №1341/М/99-99-17-02-03-14, відповідно до п.п.14.1.122 п.14.1 ст.14 Кодексу нерезидент - це фізична особа, яка не є резидентом України.

Статус резидента в Україні визначається відповідно до положень п.п.14.1.213 п.14.1 ст.14 Кодексу, зокрема, фізична особа - резидент - це фізична особа, яка має місце проживання в Україні.

У разі, якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має біль тісні особисті чи економічні зв`язки (центр життєвих інтересів) в Україні.

У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від`їзду) протягом періоду або періодів податкового року.

Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім`ї або її реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності.

Якщо неможливо визначити резидентський статус фізичної особи, використовуючи попередні положення цього підпункту, фізична особа вважається резидентом, якщо вона є громадянином України.

Достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України у порядку, встановленому Кодексом, або її реєстрація як самозайнятої особи (пп. 14.1.213 п. 14.1 ст. 213 Податкового кодексу України).

Пунктом 1 ст. 29 Цивільного кодексу України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Крім того, статтею 3 Закону України №1382-IV від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно - територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Разом з тим, відповідно до пп. 170.10.4 п. 170.40 ст. 170 Податкового кодексу України, за результатами звітного податкового року, в якому іноземець набув статусу резидента України, він має подати річну податкову декларацію, в якій зазначає доходи з джерелом їх походження в України та іноземці доходи.

Крім того, Податковий кодекс України не містить норм щодо необхідності одержання нерезидентами будь - яких документів від податкових органів, що підтверджують статус резидента України».

Таким чином, виходячи із змісту положень ПК України та вищевказаного роз`яснення з листопада 2015 року по теперішній час ОСОБА_1 , як фізична особа - підприємець має статус нерезидента України.

Суд також зазначає, що положення статті 4 Закону України № 2464-VI, що визначає платників єдиного внеску не містить в своєму переліку нерезидентів України, в тому числі і фізичної особи - підприємця нерезидента України.

Таким чином, з урахуванням викладеного, можна зробити висновок, що єдиний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування не підлягає оплаті фізичними особами - підприємцями, що зареєстровані в Україні але не здійснюють господарської діяльності на території України та не є резидентами України (є резидентами Королівства Іспанія).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги - підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. (а.с. 2а).

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ), в особі представника - ОСОБА_2 (АДРЕСА_2 ), до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, 166, м. Запоріжжя, 69107; ) про визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1217-49 від 17.01.2019, винесену Головним управлінням ДФС у Запорізькій області щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривен 40 копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Кисіль