Справа № 640/4986/19
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

23 вересня 2019 року №640/4986/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі Огнивому Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
за участю:

представників позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Рибак А.Ю.,

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 23 вересня 2019 року проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві у якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.02.2019 №; стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві завдану моральної шкоди у розмірі 60 000, 00 грн..

Позовні вимоги мотивовано тим, що Головним управлінням Державної фіскальної служби України у місті Києві протиправно, на підставі неперевірених та неактуальних даних акта від 21.01.2019 №11/26-15-13-04-28, необгрунтовано прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.02.2019 №. Так, позивачем добросовісно виконано податковий обов`язок перед державним бюджетом шляхом своєчасної сплати самостійно визначених у податкових деклараціях податкових зобов`язань за 2014-2017 роки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.05.2019 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №640/4986/19 без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі та запропоновано відповідачу у встановлений строк надати відзив на позовну заяву.

Відповідачем надано суду відзив на позовну заяву, в якому Головне управління Державної фіскальної служби України в місті Києві з позовними вимогами не погоджується та вважає їх необґрунтованими, просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Позивачем в свою чергу надано відповідь на відзив, в якому позивач наголошує на тому, що він сплачував податкове зобов`язання, визначене в податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб відповідно до передбачених Податковим кодексом України строки.

Також, позивачем через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи №640/4986/19 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України. З огляду на зазначене, адміністративну справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням Державної фіскальної служби України у місті Києві проведено камеральну перевірку своєчасності узгодженої сплати податку на доходи фізичних осіб, згідно податкових декларацій про майновий стан і доходи від 22.04.2014 №140002928, від 28.04.2015 №, від 27.04.2016 № та податкового повідомлення-рішення від 22.10.2014 №.

За результатами перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби України у місті Києві складено акт від 21.01.2019 №11/26-15-13-04-28 про результати камеральної перевірки своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Відповідно до пункту 86.7 статті 86 Податкового Кодексу України, позивач 01.02.2019 звернувся до Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві з запереченням до акта перевірки від 21.01.2019 №11/26-15-13-04-28 .

Головне управління Державної фіскальної служби України в місті Києві розглянувши заперечення на акт перевірки від 21.01.2019 № 11/26-15-13-04-28, листом від 11.02.2019 №13569/Д/26-15-13-04-20, з урахуванням наданих позивачем додаткових документів, скасувало висновки акта від 21.01.2019 №11/26-15-13-04-28 в частині виникнення штрафної санкції в зв`язку з судовим оскарженням податкових повідомлень-рішень, заперечення задовольнило частково.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі акта від 21.01.2019 №11/26-15-13-04-28, прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.02.2019 №, яким встановлено порушення пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України та застосовано штраф у розмірі 20% грошового зобов`язання - 28953, 94 грн.

Позивач, не погоджуючись із податковими повідомленням-рішенням від 14.02.2019 №, звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 2 статті 102 цього Кодексу (податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано; посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов`язання або у кримінальному провадженні винесено рішення про його закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили) цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

З акту перевірки вбачається, що висновки акту перевірки стосуються обставин несвоєчасної, на думку контролюючого органу, сплати грошового зобов`язання за податковими деклараціями 2015, 2016 та 2017 років.

Згідно із приписами пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 179 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу (пункт 179.1 Податкового кодексу України).

Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації (пункт 179.7 Податкового кодексу України).

За посиланням позивача, що не спростовано відповідачем всі самостійно визначені грошові зобов`язання за період 2014-2017 роки ОСОБА_1 сплачено у строки, визначені в пункті 179.7 статті 179 Податкового кодексу України.

Разом із тим, за наслідками допущеної помилки у реквізитах платіжного доручення від 15.07.2015 №241944515, за позивачем обліковувалась заборгованість із сплати відповідного грошового зобов`язання, а всі наступні платежі зараховувались контролюючим органом в рахунок погашення заборгованості попереднього періоду.

Згідно доводів позивача, що не спростовано відповідачем, аж до отримання акту перевірки від 21.01.2019 № 11/26-15-13-04-28, ОСОБА_1 не було відомо про облік заборгованості у зв`язку із незарахуванням сплаченого податкового зобов`язання за 2014 рік через допущеної помилки у реквізитах платіжного доручення від 15.07.2015 №241944515.

Разом із тим, враховуючи, що в силу приписів статті 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, тобто до 31 травня 2018 року, здійснення цієї перевірки в січні 2019 року, відповідачем пропущено строки застосування до позивача штрафних санкцій.

Станом на 21.01.2019, камеральна перевірка проведена за межами трьох років, тобто поза межами строків позовної давності визначених у пункті 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.

В силу статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виникає податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно пункту 59.4 статті 59 Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до статті 59 Податкового кодексу України права позивача були порушенні, саме відсутністю підтвердження повідомлення позивача про факт виникнення у нього податкового боргу.

Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що Головним управлінням Державної фіскальної служби України у місті Києві неправомірно прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.02.2019 №.

Разом із тим щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд наголошує на наступному.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою статті 1167 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з частиною першою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 23 Цивільний кодекс України визначає, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 №5) зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов`язковому з`ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Разом із тим жодних доказів наявності моральної шкоди у позивача в межах спірних правовідносин матеріалами справи не підтверджено.

Відтак для відшкодуванню моральної шкоди немає підстав.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 14.02.2019 №.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пропорційно задоволених позовних вимог понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 444,77 грн. (чотириста сорок чотири гривні сімдесят сім копійок) за рахунок асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, будинок 33/19, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст рішення виготовлено 25.09.2019.