Справа № 140/1932/19
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8637/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року про повернення позовної заяви, прийняту суддею Дмитрук В.В. у місті Луцьку у справі за позовом громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,-

встановив:

Громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України (надалі - ДМС України, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення №183-19 від 13.05.2019 року , зобов`язання визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Суд виходив з того, що обставини, викладені позивачем у новій редакції заяви про поновлення строку для звернення до суду вже досліджувались судом та їм надана оцінка в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, тому такі не можуть визнаватися поважними та не є підставою для поновлення строку для звернення до суду.

Крім того, судом не приймається до уваги посилання позивача на не ознайомлення його з порядком оскарження рішення ДМС України, оскільки наявне в матеріалах справи повідомлення управління ДМС України у Волинській області від 27.05.2019 року №12 (з яким, як вказує позивач, він ознайомився 27.05.2019 року) повністю відповідає вимогам пп. «а» п.6.9 розділу IV Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що текст повідомлення №12 від 27.05.2019 року про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту викладений лише українською мовою. Зазначає, що позивачем неодноразово зазначалося, що він не володіє українською мовою та не має спеціальних знань з національного та міжнародного законодавства, а також не був ознайомлений третьою особою з порядком оскарження рішення відповідача.

Маються покликання на ст.55 Конституції України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі Delcourt v.Belgium та Bellet v. France.

Крім того, звертає увагу на те, що відмова у доступі до суду маже мати наслідком примусове повернення позивача до країни походження - Афганістан, що є прямим порушенням ст. 33 Конвенції про статус біженців.

Просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи, що апеляційну скаргу подано на ухвалу суду про повернення позовної заяви, в силу приписів ч.2 ст.312 КАС України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Зокрема, в даній ухвалі зазначено, що позивачем подано позовну заяву з порушенням строків, визначених ст. 122 КАС України та ст.ст. 12, 15 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та запропоновано подати належним чином оформлену заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та надання доказів поважності причин його пропуску.

Враховуючи те, що наведені позивачем причини пропуску строку на звернення до суду, не дають підстав для визнання їх поважними, оскільки такі вже досліджувались судом, а також враховуючи те, що повідомлення управління ДМС України від 27.05.2019 року №12 відповідає вимогам законодавства, відповідно до частини 2 статті 123 КАС України позовну заяву повернуто позивачу

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі - Закон) рішення, що приймаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, щодо визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можуть бути оскаржені в установленому законом порядку та в установлені цим Законом строки до суду.

Згідно з частиною 15 статті 10 Закону у разі невикористання особою права на оскарження протягом п`яти робочих днів з дня її письмового повідомлення про прийняття рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, вилучає у такої особи довідку про звернення за захистом в Україні та повертає особі національний паспорт та інші документи (якщо такі є в особовій справі заявника), що перебувають на зберіганні.

Таким чином, строк на звернення особи до суду з позовом про оскарження рішення ДМС України про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, становить 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення про прийняття щодо неї такого рішення.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У позовній заяві (а.с.7) зазначено, що позивач 27.05.2019 року отримав повідомлення №12 від 27.05.2019 року, в якому міститься інформація про негативне рішення. Відтак перебіг строку починався з 28.05.2019 року та закінчився 03.06.2019 року. Апеляційну скаргу подано засобами поштового зв`язку 19.06.2019 року, тобто з пропуском строку для звернення до суду із позовною заявою.

З приводу покликання апелянта на те, що строк звернення до суду пропущено через те, що позивач не володіє українською мовою та не має спеціальних знань з національного та міжнародного законодавства, а також через те, що останній не був ознайомлений третьою особою з порядком оскарження рішення відповідача, то колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції надав оцінку таким аргументам під час постановлення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Інших причин пропуску строку позивачем у клопотанні не наведено.

Згідно з ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Слід зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Отже, чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може, встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббіса та інш. проти Великобританії, рішення від 22.10.1996 р.,Девеер проти Бельгії, рішення від 27.02.1980 р.).

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України , якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частиною 4 статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи (питання).

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року про повернення позовної заяви у справі № 140/1932/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повний текст судового рішення виготовлено 25.09.2019 року.