Справа № 826/4966/15
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4966/15 Суддя першої інстанції: Качур І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Вівдиченко Т.Р., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Оберемка Романа Анатолійовича на прийняту у порядку письмового провадження постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Оберемка Романа Анатолійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Оберемка Романа Анатолійовича (далі - Відповідач-1, Уповноважена особа), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Відповідач-2, Фонд), про:

- визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» за рахунок Фонду з належною йому сумою в розмірі 200 000,00 грн.;

- зобов`язання Уповноваженої особи включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Європейський газовий банк» за рахунок Фонду з належною їй сумою в розмірі 200 000,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2016 року позов задоволено повністю.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що укладений між ОСОБА_2 і ПАТ «Єврогазбанк» договір не може бути визнаний нікчемним на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у той час як доказів віднесення його до нікчемних на інших підставах матеріали справи не містять. Також суд підкреслив на безпідставності посилання Уповноваженої особи на незаконність походження коштів, оскільки кримінальне провадження за даним фактом закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину. Вказані обставини, на переконання суду першої інстанції, свідчать про відсутність в Уповноваженої особи правових підстав для невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що постановою Правління Національного банку України про віднесення ПАТ «Єврогазбанк» до категорії проблемних заборонено залучати кошти від фізичних осіб з 17.06.2014 року. Стверджує, що укладення договору спрямовано на відшкодування коштів за рахунок Фонду, адже фактично на рахунок Позивача надійшли кошти від іншої особи, яка, у свою чергу, отримала їх на свій рахунок від ПрАТ «УМТ» без забезпечення проведення процедури фінансового моніторингу. Звертає увагу, що судом не було враховано порядку формування переліку вкладників, який затверджується одноразово.

Після усунення визначених в ухвалі від 01.04.2016 року про залишенні апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2016 року було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі заперечень на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 27.04.2016 року.

У межах встановлених судом строків заперечення на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016 року зупинено провадження у справі до розгляду Конституційним Судом України подання Верховного Суду України щодо конституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2019 року справу прийнято до провадження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019 року задоволено клопотання ОСОБА_1 - поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 24.07.2019 року, яке у подальшому відкладено на 21.08.2019 року та у подальшому на 25.09.2019 року.

У додаткових письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначила, що, по-перше, конкретних підстав нікчемності правочину, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Уповноваженою особою не визначено, по-друге, операція із зарахування коштів на поточний рахунок Позивача взагалі до правочинів не належить, по-третє, приписи п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до укладеного між Позивачем та ПАТ «Єврогазбанк» не можуть бути застосовані, по-четверте, на момент укладення договору з банком ОСОБА_1 не знала і не могла знати про віднесення ПАТ «Єврогазбанк» до категорії проблемних.

Водночас, у своїх поясненнях Позивач погодився з доводами Апелянта про те, що процедура перескладання або перезатвердження переліку вкладників чинним законодавством не передбачена, а відтак позовні вимоги варто б було задовольнити, зобов`язавши Уповноважену особу надати додаткову інформацію про ОСОБА_1 як вкладника, що має право на отримання відшкодування.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надійшло.

Протокольною ухвалою суду від 25.09.2019 року відмовлено у задоволення клопотання Уповноваженої особи про витребування документів, а саме - оригіналів договору від 17.06.2014 року №349330 та квитанції від 17.06.2014 року №78759, зокрема, з тих підстав, що вони були надані для огляду у судовому засіданні представником Позивача.

Крім того, протокольною ухвалою суду від 22.05.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання Уповноваженої особи про обов`язкову явку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у судове засідання, а також надання оригіналів та копій паспортів даних осіб з підстав його необґрунтованості.

У судовому засіданні представник Відповідача-1 доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав.

Представник Позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав її необґрунтованості.

Відповідач-2, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибула.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 17.06.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Єврогазбанк» було укладено договір №32257 банківського рахунку, за умовами якого банк відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті та в іноземній валюті. На вказаний рахунок банк відповідно до чинного законодавства зобов`язується приймати і зараховувати грошові кошти, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування і видачі відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком (а.с. 14).

Крім того, 17.06.2014 року згідно платіжного доручення №29 від ОСОБА_3 на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 надійшли грошові кошти в сумі 200 000,00 грн. (а.с. 15).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 16.07.2014 року № 424 «Про віднесення ПАТ «Європейський газовий банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.07.2014 року прийнято рішення №57 про запровадження з 17.07.2014 року тимчасової адміністрації та призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Єврогазбанк» Ковальова Віктора Михайловича. Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 3 місяці з 17.07.2014 року по 17.10.2014 року.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку, запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення №111 від 13.10.2014 року про продовження строку тимчасової адміністрації у банку до 17.11.2014 року включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у банку Ковальова Віктора Михайловича до 17.11.2014 року включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.11.2014 року № 725 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.11.2014 року № 121 «Про початок процедури ліквідації АТ «Єврогазбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно якого було розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку Ковальова Віктора Михайловича строком на 1 рік з 18.11.2014 року по 17.11.2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.12.2014 року №149 у зв`язку з виробничою необхідністю з 19.12.2014 року відсторонено від виконання обов`язків уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Ковальова Віктора Михайловича та рішенням виконавчої дирекції Фонду від 18.12.2014 року №150 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку з 19.12.2014 року призначено Оберемка Романа Анатолійовича .

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач неодноразово звернувся до Відповідачів із заявами про виплату гарантованої суми відшкодування та повідомлення причин відсутності останнього у переліку вкладників (а.с. 16-25).

Листом від 25.02.2015 року №02-036-5901/15 Фонд повідомив ОСОБА_1 про те, що інформація щодо неї у переліку вкладників відсутня (а.с. 26-27).

Також на адресу Позивача Відповідачем-1 направлено повідомлення про нікчемність правочину від 17.06.2015 року №1563-7-21 (а.с. 57), в якому зазначено, що згаданий договір від 17.06.2014 року №32257, а також операції (транзакції) з залучення (перерахування) грошових коштів по банківському рахунку № НОМЕР_1 , є нікчемними відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 228 Цивільного кодексу України.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 3, 12, 26, 27, 38 Закону України «Про систему гранування вкладів фізичних осіб», а також затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09.08.2012 року №14 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в Уповноваженої особи були відсутні правові підстави для віднесення правочину до нікчемного, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Частиною першою статті 3 Закону визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Приписи ч. 2 ст. 26 Закону визначають, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Вичерпний перелік випадків, за наявності яких Фонд не відшкодовує вклади, закріплений у ч. 4 ст. 26 Закону.

За правилами частин першої-третьої статті 27 Закону уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ч. ч. 5-6 ст. 27 Закону протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до пунктів 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14 (далі - Положення № 14) перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах суми граничного розміру відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації, така сума відшкодування включається до Переліку.

До Переліку не включаються: інформація про вкладників, які отримали всю належну їм гарантовану суму відшкодування під час дії тимчасової адміністрації; інформація про вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 Закону; записи, що повернуті банку для доопрацювання як помилкові, - до усунення помилок.

Протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення №14, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (з урахуванням обмежень, визначених уповноваженою особою Фонду відповідно до частини другої статті 38 Закону), за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду Переліку.

Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.

Загальний Реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Файл csv формується за структурою інформаційного рядка файла «Загальний Реєстр» (додаток 12) та за правилами формування csv файлів (додаток 10).

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Як вбачається зі змісту повідомлення Уповноваженої особи від 17.06.2015 року №1563-7-21 договір від 17.06.2014 року №32257, а також трансакції/операції з внесення та перерахування грошових коштів на рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Приписи п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону визначають, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Зі змісту наведених норм випливає, що право перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов`язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов`язує нікчемність правочину, довести суду такі обставини. Тобто самого твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Перелік передбачених ч. 3 ст. 38 Закону підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не на підставі рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону) незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і прийняте відповідне рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. При цьому, перелік передбачених ч. 3 ст. 38 Закону підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення ст. 228 ЦК України не можуть бути застосовані уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 826/1476/15.

Умовою застосування п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону при встановленні нікчемності правочину є мета надання окремим кредиторам переваг, прямо не встановлених для них законодавством. Однак, одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах 200 000,00 грн. прямо встановлена законодавством України, а тому посилання на п. 7 ч. 3 ст. 38 вказаного Закону не є належною підставою для визнання правочину, укладеного між Позивачем та ПАТ «Єврогазбанк», нікчемним.

Посилання Уповноваженої особи на постанову Правління Національного банку України від 17.06.2014 року №366БТ «Про віднесення АТ «Єврогазбанк» до категорії проблемних», якою встановлено обмеження в діяльності банку, що була наявна на момент укладання договору від 17.06.2014 року №32257 та, на її переконання, перешкоджала його укладенню, судовою колегією оцінюється критично, оскільки зазначена постанова становить банківську таємницю і Позивач не міг знати про її зміст та встановлені обмеження.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що за Законом до такого переліку віднесені правочини, що вчинені (укладені) саме банком. Щодо правочинів (у тому числі договорів), які укладені між фізичними чи юридичними особами - уповноважена особа таких повноважень не має за цим Законом.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, врегульовані цивільним законодавством, положення якого не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону. Про це зазначив Верховний Суд в уже згаданій вище постанові.

Як вже було встановлено раніше, Відповідач вважає нікчемними правочин з внесення через касу Банку на рахунок Позивача грошових коштів, посилаючись на положення п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону.

Водночас, Уповноваженою особою не враховано, що операція прийняття і зараховування на рахунок коштів не є правочином між банком та фізичною особою згідно ст. 202 ЦК України.

Здійснюючи операції з внесення (перерахування) коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України врегульовано Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон про платіжні системи).

Так, відповідно до пп. 7.1.2 ст. 7 згаданого Закону, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону про платіжні системи документ на переказ готівки - документ на переказ, що використовується для ініціювання переказу коштів, поданих разом з цим документом у готівковій формі.

Як було встановлено раніше, на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_3 ОСОБА_3 були перераховані кошти в сумі 200 000,00 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення від 17.06.2014 року №29.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання Уповноваженої особи на матеріали кримінального провадження №0002316 в якості доказу незаконності походження коштів на рахунку ОСОБА_3 та, як наслідок, ОСОБА_1 , оскільки, по-перше, постановою Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві закрито дане кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, по-друге, вказані обставини не спростовують факт наявності на рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_3 коштів у розмірі 200 000,00 грн. на момент віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Як вже було неодноразово зазначено вище, операція з внесення коштів на рахунок фізичної особи не належить до правочинів, передбачених ч. 2 ст. 38 Закону, які можуть бути перевірені Уповноваженою особою на предмет їх нікчемності та, як наслідок, визнані нікчемними. У той же час правова оцінка доводів, які можуть вказувати на недійсність правочину з інших підстав, ніж у зв`язку з його нікчемністю, не може бути надана під час розгляду та вирішення даної справи, оскільки юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вирішення спорів про визнання договору недійсним.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 року у справі № 826/1476/15, якщо внаслідок проведених операцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то ст. 38 Закону не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Приписи п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону визначають вклад як кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вкладником є, зокрема, фізична особа, яка уклала договір банківського рахунку, кошти на який залучені банком від вкладника або надійшли на рахунок вкладника.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що у межах спірних правовідносин ОСОБА_1 є вкладником ПАТ «Єврогазбанк», а відтак має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, що свідчить про те, що право особи у межах спірних правовідносин може бути захищене шляхом, зокрема, визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи щодо невнесення інформації про ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Єврогазбанк» за рахунок Фонду.

Аналогічний висновок щодо застосування наведених норм права у межах спірних правовідносин узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.04.2019 року у справі №826/7901/15.

Водночас, Окружний адміністративний суд міста Києва, задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, не врахував, що формування переліку вкладників,

Відповідно до пунктів 3-4, 6 розділу ІІІ Положення 14 Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Матеріали справи свідчать, що станом на дату розгляду справи в суді відповідний перелік вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, вже сформовано, подано на затвердження Фонду, а також затверджено останнім, що випливає, зокрема, зі змісту листа Відповідача-2 від 25.02.2015 року №02-036-5901/15 (а.с. 26-27).

З огляду на викладене, колегія суддів, з урахуванням приписів ст. 27 Закону, а також п. п. 4, 6 розд. ІІІ Положення №14 і правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 05.03.2019 року у справі № 804/6808/15 та від 03.07.2019 року у справі № 826/17080/15, приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 є зобов`язання Уповноваженої особи подати додаткову інформацію стосовно Позивача як вкладника, який мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Єврогазбанк» за рахунок Фонду.

Неврахування судом першої інстанції норм матеріального права, якими регламентовано правила та процедуру формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, за рахунок Фонду, свідчить про помилковість висновків останнього в частині зобов`язання Уповноваженої особи включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Європейський газовий банк» за рахунок Фонду з належною їй сумою в розмірі 200 000,00 грн. Відтак, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в указаній частині підлягає скасуванню з прийняттям у ній нового про часткове задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Уповноваженої особи подати додаткову інформацію стосовно ОСОБА_1 як вкладника, який мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Єврогазбанк» за рахунок Фонду.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на невірне визначення судом першої інстанції способу захисту прав вкладника з огляду не залишення поза увагою останнім порядку формування переліку вкладників, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування постанови в частині покладення на Уповноважену особу вчинити дії з прийняттям в указаній частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи в частині задоволених позовних вимог до Уповноваженої особи про зобов`язання вчинити дії. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Оберемка Романа Анатолійовича - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2016 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Оберемка Романа Анатолійовича включити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Європейський газовий банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною їй сумою в розмірі 200 000,00 грн.

Прийняти в указаній частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором банківського рахунку від 17 червня 2014 року №32257, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» та ОСОБА_1 , за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Т.Р. Вівдиченко

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 25» вересня 2019 року.