Справа № 826/14575/17
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Київській області про скасування наказу про звільнення, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - відповідач) про визнання незаконними дії посадових осіб відповідача щодо прийнятого наказу від 11 жовтня 2017 року № 1861/4 про звільнення ОСОБА_1 ; скасування наказу від 11 жовтня 2017 року № 1861/4; поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області; стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з 12 жовтня 2017 року по день фактичного поновлення на роботі; стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 березня 2018 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 березня 2018 року та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування скарги позивач зазначив, що заява про звільнення ОСОБА_1 з посади за угодою сторін від імені позивача була подана до відповідача не встановленою особою, без його відома та з порушенням п.4 розділу Порядку ведення та зберігання особових справ державних службовців, затвердженого наказом Національного агентства України з питань державної служби №64 від 22.03.2016 року. Також апелянт зазначив. що вказана заява є підробленою, я він не писав і не подавав її до управління.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 11 жовтня 2017 року канцелярією Головного територіального управління юстиції у Київській області під вхідним № 21603-8-13 зареєстровано заяву ОСОБА_1 , у якій він просив звільнити його з займаної посади за угодою сторін з 12 жовтня 2017 року.

Цього ж дня в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області було видано наказ № 1861/4, яким ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відповідно до пункту 3 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» за угодою сторін на підставі заяви позивача.

Не погоджуючись з такими діями та наказом відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази того, що на момент отримання відповідачем заяви ОСОБА_2 про звільнення за угодою сторін та видачі відповідного наказу про звільнення у позивача не було волевиявлення на звільнення за угодою сторін, відтак відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника - статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - статтею 45 цього Кодексу.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Отже, одними з визначальних ознак такого виду припинення трудових відносин є домовленість сторін про припинення трудового договору за згодою сторін; волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення.

В даному випадку, судом першої інстанції правильно встановлено, що на момент видачі наказу про звільнення позивача було волевиявлення працівника на припинення трудового договору - заява про звільнення з посади за угодою сторін.

Наявність волевиявлення позивача на припинення трудового договору підтверджуються тим, що 12 жовтня 2017 року під час ознайомлення з наказом про звільнення за згодою сторін позивачем не було висловлено жодних зауважень, про що свідчить відсутність будь-яких письмових доказів про це у особовій справі позивача, відсутність письмових заяв про анулювання наказу з названих позивачем причин, поданих 12 жовтня 2017 року, що також підтверджено, допитаною судом першої інстанції 22 грудня 2017 року свідком ОСОБА_3 .

Як свідчать матеріали справи, заяву про «фальсифікацію заяви про звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін» датовану 12 жовтня 2017 року позивачем було направлено адресату лише 27 жовтня 2017 року - тобто через два тижня після ознайомлення з наказом про звільнення, про що свідчить фіскальний чек КМД ПАТ «Укрпошти».

У позовній заяві та апеляційній скарзі позивач наголошував на тому, що заява про звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін є підробленою, він її не писав і не подавав до управління.

З метою об`єктивного, всебічного та повного розгляду справи колегією суддів була призначена судово-почеркознавча експертиза.

Зокрема, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року було доручено проведення судової експертизи Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (м. Київ, вул. Смоленська, 6).

Експерту Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України було поставлено на вирішення наступні питання:

1) Чи виконано рукописний текст в документі (заява ОСОБА_1 від 11 жовтня 2017 року про звільнення) ОСОБА_1 , чи іншою особою?

2) Чи виконано підпис від імені особи ОСОБА_1 у документі (заява ОСОБА_1 від 11 жовтня 2017 року про звільнення) ОСОБА_1 , чи іншою особою?

3) Чи виконано рукописний текст та підпис від імені особи ОСОБА_1 у документі (заява ОСОБА_1 від 11 жовтня 2017 року про звільнення) навмисно зміненим почерком?

Для виконання судової почеркознавчої експертизи направлено оригінали: заяви від імені ОСОБА_1 про звільнення від 11.10.2017 року; оригінали розписки від імені ОСОБА_1 від 12.10.2017 року; оригінал заяви від імені ОСОБА_1 про надання основної щорічної відпустки від 25 квітня 2017 року; оригінал особової карти державного службовця заповненої та поданої ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Київській області 17.01.2017 року.

Також направлено матеріали адміністративної справи №826/14575/17 та експериментальні зразки почерку та підпису ОСОБА_1

30 липня 2019 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 16.07.2019 року №14407/14408/19-32 у якому зазначено:

- підпис від імені ОСОБА_1 , який міститься під рукописним текстом заяви від імені ОСОБА_1 про звільнення від 11.10.2017 року, виконаний рукописним способом без попредньої технічної підготовки та застосування технічних засобів;

Рукописний текст заяви від імені ОСОБА_1 про звільнення від 11.10.2017 року, виконаний ОСОБА_1 ;

- підпис від імені ОСОБА_1 , який міститься під рукописним текстом заяви від імені ОСОБА_1 про звільнення від 11.10.2017 року, виконаний ОСОБА_1 ;

- рукописний текст заяви від імені ОСОБА_1 про звільнення від 11.10.2017 року та підпис від імені ОСОБА_1 , який міститься під рукописним текстом даної заяви, виконані ОСОБА_1 без навмисної зміни ним ознак власного почерку.

Отже, вказані висновки експерта спростовують доводи позивача щодо фальшивості заяви про звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін.

Відповідно до частин 1, 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із статтями 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Положенням частин 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, оцінивши в сукупності, через призму положень статей 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини даної справи, зваживши на всі аргументи та доводи сторін, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, приймаючи спірний наказ, діяв в межах повноважень та у спосіб, які передбачені законодавством України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання незаконними дії посадових осіб відповідача щодо прийнятого наказу від 11 жовтня 2017 року № 1861/4 про звільнення ОСОБА_1 та скасування наказу від 11 жовтня 2017 року № 1861/4 не підлягають задоволенню.

Враховуючи встановлення правомірності оскаржуваного позивачем наказу про звільнення позивача з посади, відсутні підстави і для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині поновлення його на посаді та виплатити середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією до уваги не приймаються через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами даної справи.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 25.09.2019 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І.Мєзєнцев