Справа № 540/1244/19
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1244/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Ковбій О.В.,

при секретарі: Калівошко В.В.,

за участі:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Чорного А.С.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головне управління Національної поліції в Херсонській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку належних сум при звільненні,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з вказаним позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11.07.2019 року, просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Херсонській області на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку належних сум при звільненні у період з 30.11.2018 року по 08.07.2019 року.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 протягом 16 років 03 місяців та 25 днів проходив службу в органах МВС України. Звільнений зі служби в Національній поліції наказом начальника ГУНП в Херсонській області від 28.11.2018 року №313 о/с за п.7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію". На підставі зазначеного, позивач вважає, що мав отримати 29.11.2018 року заробітну плату та всі інші виплати за відпрацьований в поліції період.

Однак, 29.11.2019 року ОСОБА_1 не було виплачено заробітну плату та інші виплати за періоди:

- з 29.02.2016 по 07.03.2016 (8 днів) - період перебування на лікарняному;

- з 09.03.2016 по 18.03.2016 (10 днів) - період перебування на лікарняному;

- з 07.04.2016 по 30.10.2018 (2 роки 6 місяців 23 дня) - період зарахований до відпрацьованого трудового стажу.

У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду. За результатом судового розгляду постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2019 року в справі №540/2295/18 вирішено виплатити позивачу грошові кошти за період його перебування на лікарняному та за період вимушеного прогулу.

Таким чином ОСОБА_1 вважає, що затримка по розрахунку при звільнені з вини роботодавця тривала з 30.11.2018 по 24.05.2019 року та склала 5 місяців 25 днів. Тому, на його думку, та з урахуванням того, що спір про належні ОСОБА_1 виплати вирішено на користь позивача, відповідач має обов`язок виплатити середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні сум.

Ухвалою від 25.06.2019 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 16.07.2019 року.

11.07.2019 року до суду надійшов відзив ГУ НП в Херсонській області, згідно якого відповідач позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні, оскільки вважає, що норми Кодексу законів про працю України, зокрема, ст.ст. 116, 117 КЗпП України у даному випадку не передбачають права позивача на отримання коштів за затримку розрахунку при звільненні за період до того, як розмір належних позивачу сум був встановлений судом у справі №540/2295/18.

Також, відповідач стверджує, що в рамках наведеної справи спірним було не тільки питання щодо отримання ОСОБА_1 коштів, але й їх розмір. При цьому судом прийнято рішення про стягнення сум в розмірі меншому ніж ті, на яких наполягав позивач.

Підсумовуючи викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання, що відбулось 17.07.2019 р. з`явились позивач та його представник. Представник відповідача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та без його участі.

За клопотанням сторін, суд протокольною ухвалою від 17.07.2019 року вирішив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, судове засідання по справі замінено підготовчим засіданням. Протокольною ухвалою від цієї ж дати задоволено клопотання позивача, поданого через канцелярію суду 11.07.2019 р., про витребування у Головного управління Національної поліції у Херсонській області наступних документів:

- довідки про середню заробітну плату ОСОБА_1 за період з 30.11.2018 року по 24.05.2019 року, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ,

- відомостей з бухгалтерії у формі довідки за період з 30.11.2018 р. по 08.07.2019 р. з наданням інформації щодо нарахування коштів на картковий рахунок відкритий у "Укргазбанку" для ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , з розшифровкою, за що саме нараховані кошти.

Однак, враховуючи те, що представник Головного управління Національної поліції у Херсонській області, на якого покладено обов`язок виконати протокольну ухвалу суду в судове засідання не з`явився, суд додатково виклав зазначене зобов`язання в ухвалі від 18.07.2019 року. Датою наступного судового засідання визначено 17.09.2019 року.

22.07.2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив. В зазначеній заяві по суті справи позивач зазначає про дотримання ним строків звернення до суду, вважає недоречним посилання ГУНП в Херсонській області на судові рішення в інших справах, оскільки їх копій не додано до відзиву.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 просить задовольнити заявлені ним позовні вимоги.

В підготовче засідання, призначене на 17.09.2019 року сторони з`явились.

Враховуючи, що під час підготовчого засідання у даній справі судом завершено проведення всіх підготовчих дій, необхідних для забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, протокольною ухвалою суду від 17.09.2019 року підготовче провадження у даній справі закрито, та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні цього ж дня (за письмовою згодою всіх учасників справи).

В судовому засіданні позивач та його представник на задоволенні позовних вимог наполягали, посилаючись на доводи, викладені в позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на аргументи, зазначені в відзиві на позов.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , позивач з 03.08.2002 року проходив службу в органах внутрішніх справ, в тому числі в лавах Національної поліції.

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ НП в Херсонській області, в якому просив: визнати протиправними та скасувати накази №28 від 30.03.2016 року та №44 о/с від 06.04.2016 року про звільнення позивача з лав Національної поліції за ст.77 ч.1 п.6 Закону України "Про Національну поліцію"; поновити позивача на посаді інспектора Управління превентивної діяльності в ГУ НП в Херсонській області; стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 06.04.2016 року, а також за період часу перебування на службі з 11.02.2016 року по 19.02.2016 року та за час перебування на лікарняних з 29.02.2016 року по 07.03.2016 року і з 09.03.2016 року по 18.03.2016 року.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 13.06.2016 року у справі №821/496/16 адміністративний позов з зазначеними вище вимогами задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП в Херсонській області №44о/с від 06.04.2016 року в частині дати звільнення позивача з лав Національної поліції. Зазначено вважати позивача звільненим з лав Національної поліції з 14.04.2016 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2016 року постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13.06.2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04.10.2018 року постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13.06.2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2016 року - скасовано. Позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП в Херсонській області №44 о/с від 06.04.2016 року про звільнення позивача з лав Національної поліції. Поновлено позивача на посаді інспектора Управління превентивної діяльності в ГУ НП в Херсонській області. Справу в частині позовних вимог про стягнення на користь позивача з ГУ НП у Херсонській області середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, починаючи з 06.04.2016 року по дату поновлення на роботі, та середньої заробітної плати за час перебування на лікарняних у період з 29.02.2016 року по 07.03.2016 року та з 09.03.2016 року по 18.03.2016 року - направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Наказом Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 31.10.2018 року №291 о/с ОСОБА_1 поновлено на посаді інспектора превентивної діяльності ГУНП з 14.04.2016 року. Цим же наказом скасовано пункт наказу ГУНП від 06.04.2016 року №44 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за ст. 77 ч.1 п.6 Закону України "Про національну поліцію".

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року позовні вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та за час перебування на лікарняних задоволені. Стягнуто з ГУ НП в Херсонській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 206869,72 грн. Зобов`язано ГУ НП в Херсонській області вчинити, передбачені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", дії щодо нарахування та виплати позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності за довідками про тимчасову непрацездатність по догляду за дітьми за 29 лютого 2016 року та 1, 2, 3, 4, 7, 9, 10, 11, 14, 15, 16, 17, 18 березня 2016 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2019 року рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції в Херсонській області вчинити, передбачені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", дії щодо нарахування та виплати позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності за довідками про тимчасову непрацездатність по догляду за дітьми змінено, викладено абзац третій резолютивної частини цього рішення в наступній редакції: "Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Херсонській області вчинити дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності за довідками про тимчасову непрацездатність по догляду за дітьми за 29 лютого, 1, 2, 3, 4, 7, 9, 10, 11, 14, 15, 16, 17, 18 березня 2016 року, у відповідності до Порядку та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260". В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалою суду від 25.07.2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Наказом начальника головного управління Національної поліції в Херсонській області від 28.11.2018 року №313 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про національну поліцію".

08.07.2019 року відбувся остаточний розрахунок між сторонами - на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 166921,37 грн., що підтверджено випискою/особовим рахунком за 08.07.2019 року.

Отже, змістом наведених судових рішень та доданих до матеріалів справи копії витягу з наказу начальника головного управління Національної поліції в Херсонській області від 28.11.2018 року №313 о/с ОСОБА_1 підтверджено факт проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ та в лавах Національної поліції протягом 16 років 3 місяців, 25 днів та факт його звільнення зі служби 29.11.2018 року за п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про національну поліцію".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначається Законом України "Про національну поліцію". Грошове забезпечення поліцейських, зарахованих у розпорядження, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України - Порядком виплати грошового забезпечення поліцейських, зарахованих у розпорядження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 р. № 623.

Цим Законом та порядком не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні поліцейських.

Як зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 17 липня 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальну законі.

Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми трудового законодавства.

Порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення працівника визначений Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно положень ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

З наведеного вище вбачається, що ОСОБА_1 звільнений з лав Національної поліції 29.11.2018 року. Отже, в зазначений день він повинен був отримати в повному розмірі належні йому суми грошового забезпечення.

Однак, з наявної в матеріалах справи довідки про доходи №279 від 18.06.2019 року (а.с.79), відомостей (а.с.70-71) вбачається, що ОСОБА_1 в листопаді 2018 року виплачено грошове забезпечення за період з 31.10.2018 року по 30.11.2018 року; 30.11.2018 року відбувся остаточний розрахунок за напрямком "матеріальна допомога на оздоровлення, компенсація за невикористану відпустку, перерахунок грошового забезпечення з 30.11.2018 року", 18.12.2018 року відбувся остаточний розрахунок в частині "одноразової грошової допомоги при звільненні", 19.12.2018 року позивачу виплачено кошти на виконання рішення суду (в частині негайного виконання постанови у справі №540/2295/18), 26.12.2018 року ОСОБА_1 виплачено компенсацію за невикористану відпустку, 31.05.2019 року позивачу здійснено виплату на підставі рішення суду №540/2295/18 у сумі 2615,13 грн., а 08.07.2019 року, згідно виписки/особового рахунку за 08.07.2019 року (а.с.74) на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу по справі №540/2295/18.

Отже, остаточний розрахунок з позивачем відбувся саме 08.07.2019 року, а не 29.11.2018 року, як це передбачено ст.116 КЗпП України.

Відповідно до приписів частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналізуючи вищезгадані норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) дійшов висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21 листопада 2011 року у справі №6-60цс11, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.

Зазначений висновок Верховного Суду України також застосовано Верховним Судом, зокрема в постанові по справі №810/1549/17 від 19.09.2018 року.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідач при звільненні позивача повинен був сплатити всі належні йому суми в день звільнення та в зв`язку з несвоєчасною сплатою зазначених сум необхідно застосувати вимоги ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Щодо посилань відповідача на висновки Верховного Суду, викладені в постанові по справі №807/1502/15 від 24.01.2018 року щодо того, що зобов`язання виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу виникає у роботодавця з рішення органу, який розглядав трудовий спір, суд зазначає наступне.

Так, по-перше, зазначене рішення Верховного Суду не є аналогічним за обставинами, що підлягають оцінці даному судовому рішенню, оскільки в справі №807/1502/15 позивач при вирішенні питання про поновлення його на посаді не заявляв вимог щодо відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тобто, спору з зазначеного приводу між ним та роботодавцем не існувало. Зазначені вимоги були заявлені позивачем лише через три роки після вирішення питання щодо його поновлення на посаді. Однак, компенсацію за час затримки виплати заробітку позивач просив присудити з моменту звільнення.

Натомість, в даній справі позивач заявив вимоги про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу разом з позовом про поновлення його на посаді, що свідчить про існування спору щодо належних позивачу сум ще з дати його первинного звільнення зі служби в Національній поліції (06.04.2016 року).

Херсонський окружний адміністративний та П`ятий апеляційний адміністративний суд, розглянувши справу №540/2295/18 визнав обґрунтованими вимоги позивача щодо виплати йому сум середнього заробітку. Тобто, спір вирішено на користь позивача, наслідком чого є обов`язок відповідача сплатити зазначене в ст. 117 КЗпП України відшкодування.

По-друге, відповідно ч.2 ст. 116 КЗпП України, в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Постановою Верховного Суду від 04.10.2018 року в справі №821/496/19 визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП в Херсонській області №44 о/с від 06.04.2016 року про звільнення ОСОБА_1 Підставою для такого рішення суду касаційної інстанції став встановлений під час судового розгляду, факт звільнення позивача в період його перебування на лікарняному. З постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 13.06.2016 року в цій же справі, висновки якої прийняті апеляційною та касаційною інстанцією зазначено, що в матеріалах справи наявна довідка № 157, видана комунальним закладом "Херсонська міська клінічна лікарня імені О.С. Лучанського", відповідно до якої позивач одержував лікування в поліклініці з 04 квітня 2016 по 13 квітня 2016 року.

Отже, позивача - інспектора превентивної діяльності ГУНП в Херсонській області майора поліції Савченка Ю.І., звільнено зі служби 06 квітня 2016 року, тобто в день, коли позивач перебував на лікарняному.

З викладеного слід дійти висновку, що в рамках розгляду справи №821/496/16 встановлений преюдиційний факт перебування ОСОБА_1 на лікарняному в період з 04 квітня 2016 по 13 квітня 2016 року.

Отже, зазначена обставина перестала бути спірною з дати прийняття рішення Верховним Судом у справі №821/496/16 (з 04.10.2018 року).

Таким чином, після скасування наказу про звільнення позивача зі служби в Національній поліції, у відповідача виник обов`язок нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідні суми у зв`язку з його тимчасовою непрацездатністю, оскільки в період непрацездатності (з 04.04.2016 року по 13.04.2016 року) суд поновив його статус співробітника ГУ НП в Херсонській області.

Всупереч викладеному, зазначені суми нараховані та виплачені позивачу не були. Доказів протилежного ГУ НП в Херсонській області суду не надало.

З аналізу наведеного вбачається, що навіть суми, які не були оспорюваними станом на дату звільнення ОСОБА_1 (29.11.2018 року) виплачені йому не були.

Отже відповідач не може стверджувати, що всі належні позивачу суми були виплачені йому своєчасно та в повному обсязі.

Стосовно розміру середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги позивачці суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, вимушеного прогулу та в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться, виходячи із середньої заробітної плати.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацом 3 пункту 2 Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Пунктом 9 Р. I Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260 встановлений порядок обрахунку виплати грошового забезпечення поліцейського за кожний календарний день - суми, за суттю аналогічної поняттю середньоденної заробітної плати. Так, вказана сума визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Таким чином, для визначення середньоденної заробітної плати позивача за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок) при обрахунку мають бути використані саме календарні дні.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат, працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Так, відповідно до довідки №316 від 16.07.2019 року про нарахування грошового забезпечення з жовтня 2018 р. по листопад 2018 р. ОСОБА_1 (а.с.130), наданої відповідачем, два календарні місяці, які передують звільненню ОСОБА_1 є жовтень та листопад 2018 року. Отже, загальна кількість відпрацьованих позивачем за цей період днів становить 30 днів (1 день+29 днів=30 днів), загальна сума заробітної плати 9359,67 грн. (298,72 грн. + 9060,95 грн. = 9359,67 грн.). Таким чином, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 311,99 грн. (9359,67 грн. / 30 днів = 311,99 грн/день).

Період затримки виплати позивачці одноразової грошової допомоги при звільненні, заявлений позивачем в рамках даного позову становить з 30.11.2018 по 08.07.2019 року, тобто 220 календарних днів.

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача з відповідача за час затримки розрахунку при звільненні з 30.11.2018 по 08.07.2019 року становить 68637,80 грн. (311,99 грн./день * 220 днів=68637,80 грн).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлена позовна вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки належних до виплати при звільненні коштів є обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню.

В силу ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірності своєї бездіяльності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом стягнення на його користь суми середнього заробітку за час затримки виплати належних позивачу сум з 29.11.2018 року по 08.07.2019 року.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.6, 9, 77, 90, 242-246, 257-263, 382 КАС України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Херсонській області (, адреса: 73003, вул. Лютеранська, 4, м. Херсон) на користь ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку належних сум при звільненні у період з 30.11.2018 по 08.07.2019 року в сумі 68 637,80 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 27 вересня 2019 р.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 106030000