Справа № 400/626/19
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/626/19
Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурія О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування вимоги про сплату боргу,-

В С Т А Н О В И Л А :

06 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив скасувати вимогу Головного управління ДФС у Миколаївській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-80620-17 від 21.11.2018 року про донарахування сплати єдиного внеску на загальну суму 14 957,56 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що є пенсіонером, та платником податку за загальною системою оподаткування, а отже не повинен сплачувати єдиний внесок.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що вимога про сплату боргу зі сплати єдиного внеску сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходу і зборів, що відповідає положенням Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та прийнята відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно облікових даних позивач лише із ІНФОРМАЦІЯ_1 значиться як фізична особа - пенсіонер, а вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована та направлена платнику станом на 31.10.2018 року. Крім того, відповідач зазначив, що позивачем сплачена заборгованість зі сплати єдиного внеску за 2017 рік у розмірі 861,98 грн. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Зокрема апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги недоведеність відповідачем правомірності нарахування єдиного внеску за оскаржуваною вимогою. Так, ГУ ДФС у Миколаївській області не зазначено період нарахування, його підстави та базу, у зв`язку із чим відсутні підстави стверджувати про наявність у позивача недоїмки зі сплати ЄСВ станом на 31.10.2018 року в розмірі 14 957,56 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач з 04 липня.2007 року зареєстрований як фізична особа-підприємець (рнокпп НОМЕР_1 ).

02 березня 2009 року позивача взято на облік як платника єдиного внеску. 21 листопада 2018 року ГУ ДФС у Миколаївській області, позивачу виставлено податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-80620-17 зі сплати єдиного внеску на суму 14957,56грн, яку отримано позивачем 02.01.2019 року.

Відповідно до інформаційної системи ДФС за ОСОБА_2 станом на 31.01.2019 рахувалась недоїмка зі сплати єдиного внеску на суму 18276,72 гривень за 2017 - 2018 року, яка складається з:

- за 2017 рік - 7586,02 грн. (за рік 8448,0 грн. - 861,98 грн. сплачених позивачем);

- за І квартал 2018 року - 2 457,18 грн.;

- за ІІ квартал 2018 року - 2 457,18 грн.;

- за ІІІ квартал 2018 року - 2 457,18 грн (а.с.20-22).

Згідно інформаційної бази даних позивач з ІНФОРМАЦІЯ_1 значиться у ДФС, як фізична особа пенсіонер (а.с.19).

За неповний IV квартал 2018 року (з 01.10.2018 по ІНФОРМАЦІЯ_1) позивачу нараховано ЄСВ у розмірі 1 638,12 грн. та його заборгованість зі сплати ЄСВ станом на 25.03.2019 року становила 16 595,68 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як ФОП, повинен сплачувати ЄСВ у розмірі, не меншому мінімального страхового внеску навіть за відсутності отриманого ним доходу від підприємницької діяльності до досягнення ним 60 річного віку.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ).

Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до ч.8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зокрема зазначені у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (зміни до пункту цієї статті внесені з 01 січня 2017 року) .

За приписами ч.5 ст.8 цього Закону, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

З наведеного вбачається, що з 2017 року фізичні особи - підприємці, в тому числі і ті, які не одержували доходів, зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок, мінімальний розмір якого з 1 січня 2017 року становить 704 грн. на місяць (22% від 3200 грн), а з 2018 року 819,06 грн. на місяць (22% від 3723 грн).

До 1 січня 2017 року фізичні особи-підприємці, які не отримували доходи в звітному місяці, мали право не сплачувати єдиний соціальний внесок.

Пунктом 3 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 20.04.2015 року № 449 та ст.25 Закону 2464-VI визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вірними є висновки суду, що оскаржувана вимога відповідає формі, встановленій додатком 7 до Інструкції № 449 та розмір ЄСВ обрахований відповідно до приписів чинного законодавства.

Помилковими є доводи апелянта, що для визначення суми ЄСВ відповідач повинен був провести перевірку та скласти за її результатами акт, оскільки згідно вищенаведених приписів чинного законодавства, вимога формується саме на підставі даних інформаційної системи ДФС.

Враховуючи, що позивач у 2017-2018 роках був зареєстрований як ФОП та перебував на обліку у відповідача, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ, з 01 січня 2017 року в нього виник обов`язок щодо сплати ЄСВ навіть у разі не отримання ним доходу.

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону, зокрема фізичні особи - підприємці, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з пенсійного посвідчення позивача, до ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач був пенсіонером МВС, що не давало йому пільг для звільнення від сплати ЄСВ.

ОСОБА_1 досяг 60 річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже розмір ЄСВ, який підлягає сплаті позивачем за 2018 рік правомірно розрахований ГУ ДФС у Миколаївській області саме до цієї дати.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості винесення відповідачем оскаржуваної вимоги.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 11 березня 2019 року, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко