Справа № 522/10785/19
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/10785/19
Головуючий в 1 інстанції: Чернявська Л.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 серпня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення про примусове видворення,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеській області, у якому просив визнати противоправним та скасувати рішення №372 від 24 травня 2019 року відділу організації запобігання протидії незаконної міграції, реадмісії про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянств громадянина Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язання його покинути територію України у термін до 22 червня 2019 року.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 12 серпня 2019 року у задоволені позову було відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції було встановлено, що 24 травня 2019 працівниками ГУ ДМС України в Одеській області виявлено особу без документів, яка назвалась громадянином Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті проведеної перевірки відібраних пояснень було встановлено, що громадянин Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні ухилився від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування на території України.

Зі слів громадянина Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він прибув на територію України легально за паспортом громадянина Індії НОМЕР_1 терміном дії з 29 березня 2016 року по 28 березня 2026 року та одноразовою візою С НОМЕР_2 терміном дії з 19 лютого 2018 лютого по 05 березня 2018 року, з метою звернення за міжнародним захистом.

Прибувши на територію України громадянин Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

ГУ ДМС України в Одеській області встановлено, що громадянин Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться без законних підстав, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має.

24 травня 2019 року за порушення ч.1 ст.203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні, стосовно громадянина Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 008437 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 24 травня 2019 року ПН МОД № 008437 був притягнутий до адміністративної відповідальності - штрафу в розмірі 1700 грн.

24 травня 2019 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 22 червня 2019 року.

Вказане рішення міграційної служби позивач отримав 24 травня 2019 року, про що свідчить відповідна розписка, наявна у матеріалах справи (а.с. 56).

Вважаючи вищезазначене рішення про примусове повернення позивача в країну походження незаконним та протиправним ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», правові підстави щодо скасування рішення № 372 від 24 травня 2019 року про примусове повернення позивача в країну походження - відсутні.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері примусового повернення чи примусового видворення іноземця або осіб без громадянства за межі території України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI ( далі Закон № 3773-VI).

Відповідно до ч.2, 3 та 4 ст. 25 Закону України № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

За приписами частини першої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

З наведеного вбачається, що підставою для винесення рішення про примусове повернення можуть бути, зокрема, дії особи, які порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Як було зазначено вище, 24 травня 2019 року за порушення ч.1 ст.203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні стосовно громадянина Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 008437 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 24 травня 2019 року ПН МОД № 008437 був притягнутий до адміністративної відповідальності штрафу в розмірі 1700 грн.

Колегія суддів зазначає, що позивачем фактично визнано свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, а саме порушення встановлених правил перебування в Україні, що підтверджується сплатою в добровільному порядку та в повному обсязі штрафу визначеного постановою про накладення адміністративного стягнення ПН МОД №008437 від 24 травня 2019 року (а.с. 20), яку позивачем не оскаржено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість спірного рішення № 372 від 24 травня 2019 року відділу організації запобігання протидії незаконної міграції, реадмісії про примусове повернення до країни походження або третьої країни та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, ст. 31 Закону № 3773-VI визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Таким чином, виключенням щодо можливості примусового повернення іноземця до країни громадянської належності є наявність обставин, що свідчать про загрозу його життю або свободі за віросповіданням, національністю, громадянством (підданством), належністю до певної соціальної групи або за політичних переконань, загроза у жорстокому, нелюдському або такому, що принижує гідність, поводження чи покарання тощо у разі повернення до країни походження.

Колегія суддів зазначає, що єдиним критерієм для набуття міжнародного захисту особою є наявність у неї обґрунтованих побоювань у разі повернення до країни громадянської належності: стати жертвою переслідувань за однією чи кількома ознаками, наведеними у Конвенції про статус біженців 1951 року та у пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» або зазнати серйозної шкоди, пов`язаної з умовами, зазначеними у статті 3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Кваліфікаційній Директиві ЄЄ 2011/95/ЕU, та пункті 13 частини першої статті 1 Закону № 3671-VI.

Позивач зазначив про небезпеку за власне життя у разі повернення до країни громадянської належності, оскільки на його адресу надходили погрози з боку родини його дівчини, з якою він зустрічався протягом 4 років та в подальшому планував одружитися. Причиною відповідних погроз було різне віросповідання молодих осіб, а саме: позивач сповідує індуїзм та належить до касти брахманів, а його дівчина сповідувала іслам.

При цьому, колегія суддів з матеріалів справи вбачає та сторонами не заперечується, що у 2018 році позивач звертався до ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про визнання біженцем, або особою яка потребує додаткового або тимчасового захисту з аналогічним обґрунтуванням причин звернення.

Відповідно до наказу ГУ ДМС України в Одеській області від 01.08.2018 №145 позивачу було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погоджуючись з даним рішенням позивач оскаржив його у судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2018 по справі № 1540/4004/18 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання прийняти рішення позивачу було відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням позивач оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2018 по справі № 1540/4004/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 по справі № 1540/4004/18 без змін.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2019 по справі № 1540/4004/18 ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМС в Одеські області про примусове повернення ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги з приводу протиправності заборони позивачу в`їзду на територію України, про що зазначено в спірному рішенні відповідача, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на таке.

Положеннями ст.308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

З аналізу адміністративного позову вбачається, що ОСОБА_1 , як підставу позову, жодним чином не зазначав обставини щодо протиправності заборони позивачу в`їзду на територію України, передбачені спірним рішенням відповідача, а суд першої інстанції, відповідно, не досліджував вказані підстави позову. На думку колегії суддів, зазначене унеможливлює дослідження судом апеляційної інстанції вказаних обставин та скасування спірного рішення відповідача з цих підстав.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішенні, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 серпня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.