Справа № 1940/1312/18
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Справа № 1940/1312/18

25 вересня 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Баранюка А.З., розглянувши в письмовому провадженні клопотання про призначення судового контролю в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача щодо відмови у звільненні від сплати земельного податку позивача; зобов`язати відповідача звільнити від сплати земельного податку ОСОБА_1 за земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0.2186 га, кадастровий номер :02:003:1556 та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0514 га, кадастровий номер :02:003:3364.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 року, залишеним без змін постановою Восьмового апеляційного адміністративного суду від 13.02.2019 у справі №857/2538/18, визнано протиправною відмову Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області у звільненні від сплати земельного податку ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області звільнити від сплати земельного податку ОСОБА_1 за земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2186 га, кадастровий номер :02:003:1556 та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0514 га, кадастровий номер :02:003:3364.

12.08.2019 позивач подав до суду клопотання про призначення судового контролю за виконанням судового рішення.

Дане клопотання обґрунтоване тим, що 30.07.2019 незважаючи на судове рішення в адміністративній справі №1940/1312/18, яке набрало законної сили, відповідач направив позивачу податкові повідомлення-рішення №6-1916 та №6-1916 від 30.06.2019 якими визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб на суму 26,25 грн та113,01 грн. Також, позивач звертає увагу на те, що відповідач в надісланих податкових повідомленнях-рішеннях вказує про наявність у нього боргу на суму 184,39 грн, проте ОСОБА_1 зазначає, що ніякого боргу перед відповідачем у нього не існує, оскільки усі податки за земельні ділянки до 2019 він вчасно сплатив.

Ухвалою суду від 12.09.2019 призначено судове засідання з розгляду клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

13.09.2019 представник Головного управління ДФС у Тернопільській області подав до суду заперечення на клопотання про призначення судового контролю, в якому вказав, що листом ГУ ДФС у Тернопільській області від 19.03.2019 №280/6/19-00-10-01-06 "Про розгляд звернення на "Урядову гарячу лінію" повідомлено ОСОБА_1 проте, що вказане рішення не може зменшувати суму недоїмки у розмірі 184,39 грн, наявну в інтергованій картці платника податку станом на 13.02.2019. Проте станом на 12.09.2019 вказана сума недоїмки є повністю погашена. Також вказує, що відповідно до листа Чортківського управління ГУ ДФС у Тернопільській області від 10.09.2019 №12/10-1/19-00-50-05 "Про розгляд звернення на "Урядову гарячу лінію" повідомлено ОСОБА_1 проте, що податкові повідомлення-рішення №6-1916 від 30.06.2019 на суму 113,01 грн та №6-1916 від 30.06.2019 на суму26,25 грн скасовані. Відтак, вказує на те, що Головним управлінням ДФС у Тернопільській області виконано судове рішення.

24.09.2019 ОСОБА_1 подав до суду клопотання, в якому просить: стягнути з відповідача кошти на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, а саме 63,95 грн за протиправну відмову у звільненні від сплати земельного податку в 2017 році і 72,92 грн за протиправну відмову у звільненні від сплати земельного податку в 2018 році; тимчасово залишити без руху клопотання про призначення судового контролю за виконанням судового рішення.

В судове засідання ОСОБА_1 не прибув, проте у своєму клопотанні від 24.09.2019 просить судове засідання проводити без його участі.

Представник Головного управління ДФС у Тернопільській області в судове засідання також не прибув, проте у своїх запереченнях просить здійснити розгляд клопотання без його участі.

У відповідності до ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), учасник справи має право заяви клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи позивача та оцінивши інші докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконання судового рішення, з огляду на наступне.

У Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Положеннями частини 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Конвенції, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 року, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з положеннями статті 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових рішень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачені ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення; накладання штрафу за невиконання судового рішення; визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або на порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

При цьому, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 382 КАС України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Тернопільській області, фактично виконано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 року у справі №1940/1312/18, так як податкові повідомлення-рішення №6-1916 від 30.06.2019 та №6-1916 від 30.06.2019, якими визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб, контролюючим органом скасовані.

Отже, оскільки судове рішення від 05.09.2018 року в справі №1940/1312/18 виконане, в суду відсутні підстави для встановлення судового контролю за його виконанням та стягнення з відповідача коштів на відшкодування шкоди ОСОБА_1 .

Додатково суд зазначає, що чинними нормами Кодексу адміністративного судочинства України, не передбачено тимчасове залишення без руху клопотання про призначення судового контролю за виконанням судового рішення.

Керуючись статтями 241, 243, 248, 256, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення від 05.09.2018 року в справі №1940/1312/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий суддя Баранюк А.З.

Копія вірна

Суддя Баранюк А.З.