Справа № 540/574/19
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/574/19
Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Запорожана Д.В.,

суддів Осіпова Ю.В., Танасогло Т.М.,

при секретарі Іщенко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 15.02.2019 № 224-к "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити позивача на посаді заступника начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки з 20.02.2019 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.02.2019 року по день прийняття рішення суду по суті заявлених позовних вимог;

- допустити негайне виконання в частині поновлення позивача на посаді та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував незаконністю спірних наказу та бездіяльності.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року позо задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Державна служба України з безпеки на транспорті просить скасувати вищенаведене рішення, як таке, що прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з обґрунтованості даного позову та наявності підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом Державної служби України з безпеки на транспорті № 2141-к від 26.10.2017р., позивач був призначений на посаду заступника начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземного транспорту Чорноморського міжрегіонального управління.

Відповідно до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 08.10.2018р. № 2192-к Про попередження про заплановане вивільнення працівників, управлінню персоналом доручено вжити заходів в установленому порядку щодо попередження про заплановане вивільнення працівників Державної служби України з безпеки на транспорті.

19.11.2018 року ОСОБА_1 було вручено попередження, яким повідомлялось, що відповідно до частини 3 статті 87 Закону України Про державну службу, статті 49-2 КзпП України, через два місяці з дати ознайомлення з цим попередженням, позивача буде звільнено.

Згідно наказу Державної служби України з безпеки на транспорті № 2625-к від 23.11.2018р., ОСОБА_2 звільнено з посади головного спеціаліста відділу надання адміністративних послуг Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки з 03.12.2018.

Позивачем 22.12.2018р. та в подальшому 14.01.2019р. голові Державної служби України на транспорті направлені заяви, погоджені начальником Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки ОСОБА_3 про переведення із займаної посади на посаду головного спеціаліста відділу надання адміністративних послуг. Інформації про розгляд заяв відповідачем суду не надано.

Згідно листа первинної профспілкової організації працівників Державної служби України з безпеки на транспорті від 10.01.2019р., погоджено розірвання трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 40 КзпП України стосовно ОСОБА_1

Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 15.02.2019р. № 224-к, ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 20.02.2019р., у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників Укртрансбезпеки, відповідно до п. 1 ч. 1 та 4 ст. 87 Закону України Про державну службу, п.1 ч. 1 ст. 40 КзпП України.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-VIII, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.83 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державна служба припиняється в тому числі і за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону. Підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема і скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Аналогічна за змістом норма міститься у ст. 40 Кодексу законів про працю України, яка регламентує процедуру розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Нормою ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що звільнення з підстав визначених у п. 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу.

Отже, з урахуванням положень ст. 40 Кодексу Законів про працю України та ст. 87 Закону України «Про державну службу» звільнення працівника допускається лише після пропозиції працівникові всіх вакансій на тому ж підприємстві, в установі, організації та у разі відмови працівника від такої.

Із матеріалів справи вбачається, що на момент вирішення питання про звільнення позивача з посади в Чорноморському міжрегіональному управлінні Укртрансбезпеки була наявна посада головного спеціаліста відділу надання адміністративних послуг. При цьому, ОСОБА_1 скористався своїм правом на переведення та погодив заяву з начальником Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, що також підтверджує наявність вказаної вакансії.

Голові Державної служби України з безпеки на транспорті спрямовано дві заяви про переведення ОСОБА_1 від 22.12.2018 та 14.01.2019.

Разом з тим, роботодавець не надав суду жодних доказів розгляду вказаних заяв.

Колегія суддів зауважує, що работодавець є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40 Кодексу Законів про працю України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Отже, при прийнятті рішення Державною службою України з безпеки на транспорті, як роботодавцем, не виконано вимоги законодавства в частині процедури звільнення працівника, оскільки не запропоновано позивачу рівнозначну посаду у тій же установі, більше того, така можливість була. Однак відбулось порушення трудових гарантій позивача як працівника, що є підставою для визнання протиправними та скасування наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 15.02.2019 № 224-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Враховуючи встановлення порушення процедури звільнення, суд не надає оцінку іншим доводам позивача щодо незаконного звільнення.

Разом з тим, суд зазначає, що частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів не приймає доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 не має переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в порівнянні з іншими особами, посади яких підпали під скорочення, так як жодних доказів цього не надано.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Таким чином, враховуючи встановлення судами обох інстанцій факту незаконного звільнення позивача із займаної до такого звільнення посади, він підлягає поновленню саме на ній з 21 лютого 2019 року (наступного дня після незаконного звільнення), а не як заявлено позивачем - 20.02.2019, так як саме 20.02.2019 є останнім робочим днем позивача.

Також, виходячи з наведених норм та встановлених обставин, позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21.02.2019 по день ухвалення судового рішення.

За приписами частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При визначенні суми заробітної плати, яка підлягає нарахуванню та виплаті позивачу, суд виходить з вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», а саме з пунктів 5 та 8 зазначеного Порядку, відповідно до яких основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні дні) на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що ухвалою про відкриття провадження у справі від 27.03.2019 суд задовольнив клопотання позивача та зобов`язав Державну службу України з безпеки на транспорті про надання довідки по заробітній платі ОСОБА_1 за два останні повні місяці роботи із зазначенням кількості робочих днів.

Проте, на час розгляду справи відповідачем довідку суду не надано, а повторне витребовування та, у зв`язку з цим, відкладення справи призведе до порушення прав позивача на своєчасний розгляд справи.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає правильним висновок суду 1-ї інстанції про необхідність задовольнити позовні вимоги у цій частині та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу без зазначення конкретної суми із зобов`язанням її обрахування відповідача на підставі вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість даного позову та наявність підстав для його задоволення.

Частиною 1 ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає не суттєвими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування наказу від 15.02.2019 № 224-к, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлено 25.09.2019 року.

Головуючий Д.В. Запорожан

Судді: Ю.В. Осіпов

Т.М. Танасогло