Справа № 460/2342/19
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
з питань забезпечення позову
24 вересня 2019 року м. Рівне №460/2342/19
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозуля Д.П., розглянувши клопотання ОСОБА_1 з питань забезпечення адміністративного позову по справі за позовом
до Управління ДМС у Волинській області
провизнання протиправним та скасування наказу,
20.09.2019 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління ДМС у Волинській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати наказ № 66 від 12.08.2019 року про відмову ОСОБА_3 в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
23.09.2019 Міаг ОСОБА_4 подав заяву про забезпечення адміністративного позову та просив суд негайного постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони Відповідачу УДМС України у Волинській області застосувати щодо нього примусове повернення до Народної Республіки Бангладеш на період до набрання чинності рішення суду.
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_5 має серйозні побоювання за своє життя у разі повернення до своєї країни, у зв`язку з численними подіями у Народній Республіці Бангладеш, оскільки партію, в якій він перебуває - Партія Джамату Ісламі (мусульманська партія), переслідують на фоні релігійних протиріч. Позивач звертає увагу суду на ту обставину, що у даному випадку є всі ознаки наявності небезпеки заподіяння шкоди його інтересам, оскільки виконання наказу № 66 від 12.08.2019, що передбачає повернення ОСОБА_6 у країну, де йому загрожує реальна небезпека - є можливим до моменту вирішення справи по суті та винесення справедливого рішення, що набере законної сили.
У разі виконання позивачем зобов`язання УДМС України у Волинській області щодо залишення території України, у зв`язку з відмовою в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, він не зможе у повній мірі реалізувати гарантоване кожній людині право на захист судом. Отже, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, а захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
З наведених мотивів, ОСОБА_5 просить суд заяву задовольнити та вжити заходів забезпечення позову.
За правилами ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява про забезпечення позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для його розгляду, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
З системного аналізу вказаної норми права судом встановлено, що підставами для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень; 2) очевидними є ознаки порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю; 3) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; 4) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист; 5) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Наведений перелік підстав забезпечення позову є вичерпним. При чому, кожна з наведених обставин є самостійною.
Згідно із абз. 2 п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, що можуть слугувати підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем (заявником) на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема, в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретними заходами до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності труднощів виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Так, судом встановлено, що 12.08.2019 за № 21 т. в. о. начальником Управління ДМС у Волинській області прийнято повідомлення про відмову ОСОБА_7 в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
У зазначеному повідомленні вказано, що відповідно до пункту 6 статті 8 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту громадянину Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в зв`язку з тим, що надана інформація не дає підстав кваліфікувати, як особу, що підпадає під пункти 1,13 частини 1 статті 1 цього закону.
Крім того, зазначено, що відповідно до статті 12 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту позивач має право оскаржити рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем, звернувшись до Державної міграційної служби України, а також до суду в установленому законом порядку. Особа, яка не використала права на оскарження рішення, повинна залишити територію України в установлений строк, якщо вона не має інших законних підстав для перебування в Україні.
Підстава: наказ № 66 від 12.08.2019.
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову заявник зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може спричинити загрозу його життю, так як він буде змушений повернутися до своєї країни, де чиняться переслідують на фоні релігійних протиріч.
Разом з тим, заявник вказує не на дійсні, існуючі обставини, які підтверджують існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а на гіпотетичні. Тобто, обґрунтування заяви побудовані на припущеннях з приводу дій, які можливо будуть вчиненні суб`єктом владних повноважень відносно нього.
За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність належних доказів того, що до моменту ухвалення рішення в справі, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Вказані висновки суду також підтверджено повідомленням відповідача № 21 від 12.08.2019, де зазначено, що особа, яка не використала право на оскарження рішення, повинна залишити територію України в установлений строк.
Оскільки позивач скористався правом на оскарження рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем, то відповідачем не повинні вчинятися відповідні дії. Жодних доказів щодо вчинення Управлінням ДМС у Волинській області дій пов`язаних із залишенням території України громадянином Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 заявником для суду не надано.
Крім того, як зазначалося судом, при вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретними заходами до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.
Так, у позовній заяві громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 просить визнати протиправним та скасувати наказ Управління ДМС у Волинській області № 21 від 12.08.2019 про відмову ОСОБА_7 в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Разом з тим, зазначене рішення про відмову не стосується дій пов`язаних із залишенням території України позивачем. Тобто, зв`язок між заходами до забезпечення позову, встановленими позивачем у заяві, та предметом позову - відсутній.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявником не наведено обставин визначених ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, які є беззаперечними підставами для вжиття судом заходів забезпечення позову.
Таким чином, суд вважає відсутніми підстави для забезпечення позову ОСОБА_1 з мотивів, наведених в заяві про забезпечення позову.
В зв`язку з наведеним, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до задоволення не підлягає.
Керуючись статтями 150-157, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №460/2342/19, за позовом ОСОБА_1 до Управління ДМС у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити повністю.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний ухвалу складено 24 вересня 2019 року

Суддя Зозуля Д.П.