Справа № 420/2054/19
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/2054/19
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю. В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової академії м. Одеса на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової академії м. Одеса про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

08 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової академії м. Одеса, в якій просив:

визнати протиправною бездіяльність Військової академії м. Одеси, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 02.03.2017 року та невиплати позивачу компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 02.03.2017 року;

зобов`язати Військову академію м. Одеси нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 02.03.2017 року та компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 02.03.2017 року;

подати протягом 15 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 382 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що бездіяльність відповідача щодо непроведення індексації грошового забезпечення є протиправною та не відповідає вимогам законодавства України, оскільки проведення індексації у зв`язку з зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Підставою для виплати компенсації є втрата частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та суперечать нормам чинного законодавства України. Порядком проведення індексації грошових доходів населення не передбачено механізму нарахування та виплати індексації за попередні періоди. Листами мінсоцполітики роз`яснено, що індексація грошового забезпечення військовослужбовців здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, тобто в межах коштів передбачених на ці цілі. Відповідного фінансового ресурсу у Міноборони України в період з 01.01.2016 року по 01.01.2018 року не було. Крім того, на день виключення позивача зі списків особового складу ним погоджено проведення всіх необхідних розрахунків.

ОСОБА_1 надав відповідь на відзив в якій зазначав про необґрунтованість доводів відповідача.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової академії м. Одеса щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 02.03.2017 року. Зобов`язано Військову академію м. Одеси нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 02.03.2017 року. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції на підтвердження чого посилається на доводи, що містилися у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій академії м. Одеса на посаді начальника кафедри тактики.

Наказом начальника Генерального штабу головнокомандувача Збройних сил України (по особовому складу) № 23 від 125.01.2017 року позивача відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», з урахуванням вимог п.1 ч.8 вищевказаної статті, звільнено з військової служби у запас за п. «б» (за станом здоров`я) (а.с. 8).

Наказом начальника Військової академії (по стройовій частині) від 02.03.2017 року № 46, позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с. 9).

При виключені зі списків особового складу позивачу не була нарахована індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 02.03.2017 року, про що також зазначено у листі відповідача від 03.05.2019 року № 6/21/336 (а.с. 52).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог законодавства проведення індексації у зв`язку з зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення в частині задоволення позовних вимог, тому суд, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, не надає правової оцінки доводам суду в частині відмови в задоволені позовних вимог.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до Закону України № 2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03 липня 1991 року № 1282-XII (далі - Закон України № 1282-XII) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.2 Закону України № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 4 Закону України № 1282-XII передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабміну України від 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до п.2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до п.6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Посилання апелянта на положення ч.6 ст.5 Закон України № 1282-XII, як на підставу не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення, згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, є необґрунтованими.

Судова колегія відхиляє вищенаведені доводи, адже вони не відповідають нормам Закону № 1282-XII та п. 11 Порядку №1078, яким визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.

Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.

Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі Кечко проти України (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №825/874/17.

Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується військова частина НОМЕР_1 , відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення.

Крім того, безпідставними є посилання апелянта на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, згідно яких визначено не нараховувати індексацію до окремого роз`яснення.

Як вже зазначалось, обов`язок здійснення індексації грошових коштів (грошового забезпечення) населення визначений Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Законом України Про індексацію грошових доходів населення. В свою чергу, роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України мають лише рекомендаційний характер, а тому не можуть бути підставою для не нарахування та не виплати позивачу індексації.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта про те, що позивач погодив проведення з ним усіх необхідних розрахунків, що підтверджується наказом від 02.03.2017 року № 46 про виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, оскільки це не позбавляє Військову академію м. Одеси визначеного законами України обов`язку щодо нарахування індексації грошового забезпечення.

Звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 07.08.2019 року по справі 825/694/17.

Також судова колегія зазначає про помилковість доводів апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом своїх прав.

Так, частиною другою ст.233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У рішеннях Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 та №9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпПУ, зазначено, що під заробітною платою, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем. У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Також, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Як вже зазначалося Законом України № 2011-XII визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців підлягає індексації відповідно до закону.

Разом з тим даним законом не врегульовано питання щодо визначення строків звернення до суду, що спростовує відповідні посилання апелянта на пріоритетність застосування норм спеціального законодавства, зокрема, Закону України №2011-ХІІ перед нормами трудового законодавства.

Вищевикладене в сукупності свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, що проявилася в не проведенні індексації грошового забезпечення позивачу в період з 01.01.2016 року по 02.03.2017 року та необхідності поновлення відповідного права ОСОБА_1 шляхом зобов`язання Військової академії м. Одеса нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за вищевказаний період.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової академії м. Одеса залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко