Справа № 420/2110/19
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/2110/19
Головуючий в 1 інстанції: Левчук О. А.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, третя особа на стороні відповідача Міністерство оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Державної прикордонної служби України №35 від 22 лютого 2019 року про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи з 24 вересня 2018 року ОСОБА_1 ; зобов`язати Державну прикордонну служби України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи з 24 вересня 2018 року, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року позовні вимоги було задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував рішення Державної прикордонної служби України від 22 лютого 2019 року №35 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», підполковнику запасу ОСОБА_1 ; зобов`язав Адміністрацію Державної прикордонної служби України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Адміністрація Державної прикордонної служби України подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та відмовити в задоволенні позову повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції було встановлено, що 16 липня 2014 року госпітальною військово-лікарською комісією при Центральному клінічному госпіталі Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 встановлено діагноз про причинний зв`язок захворювання, а саме: «захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби», про що видано довідку № 307 (а.с. 16).

Згідно довідки серії 10 ААА № 125592 від 22 квітня 2015 року ОСОБА_1 встановлено 20 % ступеню втрати професійної працездатності.

28 травня 2015 року рішенням Державної прикордонної служби України № 145 ОСОБА_1 призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 20 % від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб в сумі 17052,00 грн..

15 червня 2018 року постановою ЦВЛК Держприкордонслужби України затверджено, що захворювання ОСОБА_1 «так, пов`язані з проходженням військової служби», травма «так, пов`язана із захистом Батьківщини».

17 вересня 2018 року наказом начальника 26 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 336-ОС ОСОБА_1 звільнено в запас Збройних Сил України, за ст. 26, ч. 6 п. 2 пп. «а» (за станом здоров`я) ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно довідки серії 12 ААБ № 033570 від 24 вересня 2018 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності.

25 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського прикордонного загону із заявою про видачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, згідно постанови КМУ № 975 від 25 грудня 2013 року. 30 жовтня 2018 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Одеського прикордонного загону із заявою про видачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення інвалідності, згідно постанови КМУ № 975 від 25 грудня 2013 року.

26 грудня 2018 року Військовою частиною НОМЕР_1 складено висновок про можливість виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

28 грудня 2018 року Військовою частиною НОМЕР_1 на ім`я Директора фінансово-економічного департаменту головного бухгалтера полковника ОСОБА_2 до Державної прикордонної служби України направлено документи для виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , який отримано Державною прикордонною службою України 08.01.2019 року вхід. № 1098/0/3-Вх.

22 лютого 2019 року Державною прикордонною службою України прийнято рішення № 35 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", підполковнику запасу ОСОБА_1 .

Відмова у призначенні одноразової грошової допомоги і стала підставою для звернення з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов в частині, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача наявне право на отримання одноразової грошової допомоги, причиною якого є наявність захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби та встановлення другої групи інвалідності, оскільки встановлення другої групи інвалідності відбулося 24 вересня 2018 року під час первинного огляду ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою серії 12 ААБ № 033570 від 24 вересня 2018 року.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи, а саме прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Положеннями статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;

Згідно до ст.16 Закону одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

За змістом ст.16-2 Закону вбачається, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.

Відповідно до ч.4 ст.16-3 Закону (в редакції станом на час визначення позивачу відповідного ступеня втрати професійної працездатності) якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

З наведеного вбачається, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Водночас, законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII пункт 4 статті 16-3 Закону доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Так, відмовляючи у виплаті грошової допомоги відповідач посилався на ту обставину, що ОСОБА_1 звернувся до МСЕК вперше в 2015 році, а вдруге (повторно) в 2018 році та між зверненнями пройшов дворічний термін, що з урахуванням приписів ст. 16-3 Закону виключає можливість призначення та виплати грошової допомоги.

Колегія суддів вважає такі посилання безпідставними, оскільки Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на статтю 58 Конституції України, норма Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності 1 січня 2017 року, на спірні правовідносини не розповсюджується. Застосування даної норми стосовно позивача можливе лише у разі повторної зміни (встановлення) групи інвалідності з 24 вересня 2018 року.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20 березня 2018 року (справа №295/3091/17).

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що з огляду на наявність у позивача захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби та встановлення другої групи інвалідності під час первинного огляду, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, тому позовні вимоги (в межах досліджуваних судом апеляційної інстанції) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішенні, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Шевчук О.А. Бойко А.В.