Справа № 320/5764/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Журавель В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року Справа № 320/5764/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Лічевецького І.О., Пилипенко О.Є.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Аніка» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аніка»

до Києво-Святошинської об`єднаної

державної податкової інспекції

Головного управління Державної фіскальної служби

в Київській області

про визнання протиправними та скасування рішення,

зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аніка» (надалі - позивач) звернулась до суду з позовом до Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області (надалі - відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 13.03.2018 р. № 422/10/10-13-11-02;

- зобов`язання відповідача прийняти одержану податкову декларацію з ПДВ за звітний (податковий) період календарний місяць лютий 2018 року з додатками та доповненнями до неї ТОВ «Аніка» з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з поданих ТОВ «Аніка» документів від 13.03.2018 р.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Постановляючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що податкова декларація з ПДВ повинна подаватися платниками до контролюючого органу в електронному вигляді і недотримання такої форми подання звітності унеможливлює її прийняття податковим органом, а також з того, що на момент подання спірної декларації з ПДВ між позивачем і відповідачем було укладено договір про визнання електронних документів і жодні підстави для подання їх в паперовому вигляді були відсутні.

Крім того, суд зазначив, що на момент подання позивачем податкової декларації з ПДВ за лютий 2018 року йому було анульовано реєстрацію як платника ПДВ, а рішення суду у справі № 810/2420/17 про скасування відповідного рішення податкового органу щодо анулювання позивачу вказаної реєстрації ухвалено після виникнення спірних у цій справі правовідносин.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що інтереси відповідача у суді першої інстанції представляв ОСОБА_1 , повноваження якого не підтверджені належним чином, що суд першої інстанції заздалегідь мав на меті ухвалити рішення на користь ДПІ, що суддя першої інстанції спілкувався з представником відповідача в позапроцесуальний спосіб та не заявив самовідвід, знищив звукозапис судового засідання, послався на норми податкового законодавства, які не регулюють спірні правовідносини, змінив порядок подання податкової звітності всупереч законодавчим нормам, що судове рішення складено та підписано десь у м. Вишневому.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції неправомірно послався на практику Верховного Суду, оскільки у справі відповідні судові рішення відсутні, що рішення суду першої інстанції не містить обов`язкових реквізитів судового рішення, що спір між сторонами подібний байці «Лисиця та журавель», що суд самоусунувся від здійснення правосуддя та проігнорував принцип верховенства права.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповного встановлення обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.08.2019 р. було витребувано додаткові докази у справі та продовжено строк розгляду цієї справи.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на правомірності відмови позивачу у прийнятті поданої ним декларації з ПДВ за лютий 2018 року, на відсутності в нього статусу платника ПДВ та на тому, що його права не порушені, оскільки податковим органом складено лист, а не рішення.

ГУ ДПС у м. Києві подано клопотання про заміну відповідача у справі на правонаступника, у задоволенні якого ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2019 р. відмовлено.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Аніка» (далі - ТОВ «Аніка») є юридичною особою та з 04.08.2004 р. перебуває на податковому обліку в Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС в Київській області.

13.03.2018 р. позивач подав відповідачу податкову декларацію з ПДВ за лютий 2018 року разом з додатками №№ 2, 3, 4, 5 та доповненням до податкової декларації з ПДВ відповідно до абз. 2 п. 46.4 ст. 46 Податкового кодексу України у формі листа від 13.03.2018 р. № 81/03-18.

Вказану декларацію відповідачем отримано 13.03.2018 р. з відміткою «отримано з попередженням про можливість невизнання».

У цей же день відповідач листом № 422/10/10-13-11-02 повідомив позивача про те, що на підставі рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість позивач не є платником ПДВ з 16 грудня 2016 року, а тому згідно з п. 184.6 ст. 184 Податкового кодексу України подання ним податкової декларації з ПДВ не передбачено законодавством.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Порядком заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 р. № 966 (далі - Порядок № 966).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 48.1, 48.2, 48.3, 48.5, 48.7 ст. 48 ПК України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями п. 46.5 ст. 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податків та зборів.

Обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною; ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Податкова декларація повинна бути підписана керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником.

Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку.

Податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених п. 46.4 ст. 46 цього Кодексу.

Пунктами 49.1, 49.3, 49.4, 49.10 статті 49 ПК України встановлено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Єдиною підставою для відмови у прийнятті податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність електронного цифрового підпису такого платника податків, у тому числі у зв`язку із закінченням строку дії сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа і надана у форматі, доступному для її технічної обробки.

Платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації до контролюючого органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.

Аналогічні положення містяться у п. 2 розділу ІІІ Порядку № 966.

Згідно з п.п. 184.5, 184.6, 184.10 ст. 184 ПК України з моменту анулювання реєстрації особи як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, складання податкових накладних.

У разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.

Про анулювання реєстрації платника податку контролюючий орган зобов`язаний письмово повідомити особу протягом трьох робочих днів після дня анулювання такої реєстрації.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що законодавством регламентовано порядок подання декларації з ПДВ, умови її прийняття контролюючим органом та чіткі підстави для відмови в її прийнятті.

Обставини справи, установлені судом апеляційної інстанції.

21.11.2005 р. ТОВ «Аніка» було зареєстровано як платник ПДВ (свідоцтво № 13854392).

16.12.2016 р. відповідачем прийнято рішення про анулювання позивачу реєстрації платника ПДВ.

13.03.2018 р. позивачем було подано декларацію з ПДВ з додатками і доповненнями за лютий 2018 року поштою без дотримання електронної форми.

13.03.2018 р. відповідачем відмовлено у прийнятті такої декларації у зв`язку з тим, що позивачу анульовано реєстрацію платника ПДВ.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 р. у справі № 810/2420/17 за позовом ТОВ «Аніка» до Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, ГУ ДФС у Київській області, зокрема визнано протиправним та скасовано вищезазначене рішення відповідача від 16.12.2016 р. про анулювання ТОВ «Аніка» реєстрації платника ПДВ.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 12.03.2019 р.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що судовим рішенням в іншій справі, в якій приймали участь ті самі особи, встановлено неправомірність анулювання реєстрації позивача як платника ПДВ та відповідне рішення контролюючого органу скасовано, що зумовлює протиправність відмови Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області у прийнятті в ТОВ «Аніка» податкової звітності з ПДВ саме на тій підставі, що воно не є платником ПДВ.

При цьому, статтями 48, 49 ПК України регламентовано чіткі вимоги до податкової звітності з ПДВ та виключні підстави для відмови в її прийнятті, які згідно з п. 49.10 ст. 49 ПК України розширеному тлумаченню не підлягають, і такої підстави для відмови у прийнятті звітності з ПДВ як відсутність у суб`єкта господарювання статусу платника ПДВ вказаними нормами не передбачено.

З огляду на це, апеляційний суд вважає, що рішення Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 13.03.2018 р. про відмову позивачу у прийнятті поданої ним податкової декларації з ПДВ за лютий 2018 року є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

Разом з тим, щодо решти заявлених позивачем позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти податкову декларацію з ПДВ за лютий 2018 року з додатками та доповненнями до неї ТОВ «Аніка» з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з поданих ТОВ «Аніка» документів від 13.03.2018 р., колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Однак, на стадії виниклих між сторонами правовідносин відповідачем не реалізовано надані йому повноваження щодо перевірки поданої позивачем податкової звітності з ПДВ за лютий 2018 року на відповідність саме вимогам ст.ст. 48, 49 ПК України. Жодних доказів зворотного суду не надано.

Тож, задоволення вищевказаних позовних вимог товариства про зобов`язання відповідача прийняти податкову декларацію з ПДВ за лютий 2018 року з додатками та доповненнями до неї є передчасним та не відповідатиме завданням адміністративного судочинства, регламентованим ст. 2 КАС України.

Водночас, судова колегія вважає, що для повного та всебічного захисту порушених прав позивача, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, необхідно вийти за межі заявлених ним позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути питання щодо прийняття та реєстрації поданої позивачем 13.03.2018 р. податкової декларації з ПДВ за лютий 2018 року з додатками та доповненнями до неї, з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

Таким чином, апеляційний суд приймає до уваги та вважає обґрунтованими доводи апелянта щодо неповного встановлення судом першої інстанції обставин цієї справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Втім, решта доводів апеляційної скарги, зокрема про те, що суд першої інстанції заздалегідь мав на меті ухвалити рішення на користь ДПІ, що суддя першої інстанції спілкувався з представником відповідача в позапроцесуальний спосіб та не заявив самовідвід, знищив звукозапис судового засідання, послався на норми податкового законодавства, які не регулюють спірні правовідносини, змінив порядок подання податкової звітності всупереч законодавчим нормам, що судове рішення складено та підписано десь у м. Вишневому, що спір між сторонами подібний байці «Лисиця та журавель», що суд самоусунувся від здійснення правосуддя, судова колегія вважає безпідставними.

При цьому, аналізуючи доводи обох сторін, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довів.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини цієї справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Аніка» підлягає задоволенню частково, рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року - скасуванню, адміністративний позов задоволенню частково.

Розподіл судових витрат.

Так, відповідно до ч. 3, 6 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судова колегія встановила, що відповідно до платіжного доручення від 25.10.2018 р. № 1418 за подання позову у цій справі позивачем сплачено судовий збір у розмірі: 1762,00 грн. /Т.1 а.с.2/, відповідно до платіжного доручення від 12.06.2019 р. № 1568 за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі: 2643,00 грн.

При цьому, сплата судового збору у вказаних розмірах відповідає ставкам, встановленим Законом України «Про судовий збір» у відповідній редакції.

З огляду на те, що судом задоволено одну із заявлених позивачем двох позовних вимог, в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат в розмірі (1762,00 + 2643,00) : 2 = 2202,50 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Аніка» - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року - скасувати.

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Аніка» до Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області від 13.03.2018 р. про відмову в прийнятті податкової декларації товариства з обмеженою відповідальністю «Аніка» за лютий 2018 року.

Зобов`язати Києво-Святошинську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області повторно розглянути питання щодо прийняття та реєстрації поданої товариством з обмеженою відповідальністю «Аніка» податкової декларації за лютий 2018 року з додатками та доповненнями до неї, з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Аніка» () за рахунок бюджетних асигнувань Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області судові витрати в розмірі 2202,50 (дві тисячі двісті дві гривні та п`ятдесят копійок) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 23 вересня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: