Справа № 1.380.2019.003560
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.003560
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.

з участю представників

від позивача - ОСОБА_2,

від відповідача - Роздін Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Личаківська виправна колонія №30» про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної установи «Личаківська виправна колонія №30» в якому просить стягнути середній заробіток у зв`язку з невиплатою належних сум при звільненні з роботи за період з 28.12.2018 року до 26.06.2019 року в розмірі 42768 грн. 32 коп. без урахування податків, зборів та інших платежів.

Аргументами позовних вимог є те, що фактичний розрахунок з позивачем Державна установа «Личаківська виправна колонія №30» здійснила лише 27.06.2019 року. Отже, позивач вважає, що оскільки остаточна виплата належних йому при звільненні грошових сум відповідачем була здійснена 27.06.2019 року, то в періоді з 28.12.2018 року (день звільнення) до 26.06.2019 року існувала затримка у розрахунку у зв`язку із звільненням позивача з роботи.

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що у грошовому атестаті №05 зазначено відомості з якими ознайомлено позивача, про що свідчить підпис на зворотному боці, з позначкою згідний. Відтак, у грошовому атестаті позивача у розділі «Інше» у п.2 «Отримав грошову допомогу при звільненні» зазначено, що позивач отримав належні грошові кошти у розмірі 42768 грн. 32 коп., що не оспорювалось і не оскаржувалось позивачем. Дані перерахування відбуваються в силу надходження коштів із державного бюджету на рахунок «ЛВК (№30)». Таким чином, відповідач вважає, що оскільки він являється державним структурним підрозділом, який входить у склад органів виконавчої влади України щодо виконання покарань, відповідно фінансується з державного бюджету України. Також, відповідач зазначає, що фінансування державної установи вкрай не стабільне, поряд з цим, кошти для таких виплат надходять на рахунок установи лише після подачі органом бухгалтерії установи даних з обґрунтуванням відповідних сум у казначейську службу України.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити з підстав, викладених у заявах по суті.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов, просить в його задоволенні відмовити повністю.

Ухвалою суду від 19.07.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 03.09.2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін відповідача, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив таке.

Наказом в.о. начальника Державної установи «Личаківська виправна колонія №30» «По особовому складу» від 27.12.2018 року за №98 о/с, старшого прапорщика внутрішньої служби Хомика І.М., молодшого інспектора відділу охорони, 27.12.2018 року, звільнено за ст.77 п.1 пп.2 у відповідності до Закону України «Про національну поліцію» (через хворобу).

Згідно з даними грошового атестату за №05, ОСОБА_1 належала до виплати грошова допомога при звільненні у розмірі 79624 грн. 65 коп. (п.2 розділу «Інше»).

Як убачається з довідки відповідача від 01.07.2019 року за №10/30-4/2934, позивачу виплату грошового забезпечення військовослужбовців, одноразової грошової допомоги, нарахованих за грудень 2018 року - січень 2019 року проведено у сумі 84373 грн. 37 коп. в тому числі 27.05.2019 року - 23929 грн. 61 коп. (одноразова грошова допомога) та 27.06.2019 року - 52651 грн. 45 коп. (одноразова грошова допомога).

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із стягненням з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку на підставі статей 116,117 КЗпП України.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до статті 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України зазначається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належної звільненому працівникові заробітної плати у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки позивача було звільнено зі служби 27.12.2018 року, а остаточний розрахунок з ним був проведений лише 27.06.2019 року шляхом виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 52651 грн. 45 коп., суд вважає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (за період з 28.12.2018 року по 26.06.2019 року).

У відповідності до підп. «з» п.1, п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, основою для визначення середнього заробітку є середньоденна (годинна) заробітна плата.

Як убачається з наявної в матеріалах справи довідки відповідача від 01.07.2019 року за №10/30-4/2933 про нарахування та виплату грошового забезпечення молодшому інспектору відділу охорони старшому прапорщику внутрішньої служби Хомику І.М. за жовтень-листопад 2018 року, позивачу було нараховано за жовтень 2018 року 7675 грн. 06 коп. та за листопад 2018 року 7749 грн. 74 коп. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становила 350 грн.56 коп.

З врахуванням викладеного та листа Мінсоцполітики України від 08.08.2018 року за. №78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік», сума, яка підлягає стягненню, дорівнює 42768 грн. 32 коп., за виключенням податків та обов`язкових платежів (122 робочих дні х 350 грн. 56 коп.).

Як передбачено ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладено аргументи відповідача не можуть бути покладені в основу судового рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позову підлягає задоволенню повністю.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі не належить стягувати із сторін.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державної установи «Личаківська виправна колонія №30» (), що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Шевченка, 156, на користь ОСОБА_1 , що мешкає за адресою АДРЕСА_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 42768 (сорок дві тисячі сімсот шістдесят вісім) грн. 32 коп. середнього заробітку у зв`язку з невиплатою належних сум при звільненні з роботи за період з 28.12.2018 року по 26.06.2019 року, без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 20 вересня 2019 року.

Суддя В.Я.Мартинюк