Справа № 752/907/18
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 752/907/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Мельничука В.П., Пилипенко О.Є.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2019 року (розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи ( у письмовому провадженні), м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві, Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій, зобов`я-зання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві, Пенсійного фонду України в якому, з урахуванням заяви про виправлення описок від 23.03.2018, просить:

- визнати протиправними дії ОУПФ (УПФУ в Голосіївському районі м. Києва) і ПФУ, спрямовані на самоправне нарахування та виплату позивачу з 07.07.2010 обмеженого розміру пенсії згідно Списку №1 на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», передбаченого для ліквідаторів аварії на Чорнобильській АЕС 2, 3, 4 категорій, всупереч офіційного статусу ліквідатора аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліда війни ІІ групи (80% втрати працездатності), загальнообов`язкового до виконання остаточного рішення національного суду: постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 27.01.2011 у справі №2а-143/11, що вступила в законну силу ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2011 про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату позивачу державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, - з 07.07.2010, безстроково, пенсійні гарантії якої додатково підтверджені ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.06.2014 у справі №К/800/7959/14, а також протиправні дії, здійснені всупереч загальнообов`язкового до виконання рішення Великої Палати Європейського Суду від 12.10.2017, прийнятого на підставі Заяви («Удод проти України») від 29.11.2014 №69704/14, яке зобов`язує вчинити дії по виконанню загальнообов`язкового до виконання рішення національного суду згідно змісту пілотного рішення по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява №40450/04 від 15.10.2009), а саме: щодо перерахунку і виплати позивачу пенсійного боргу, що виник внаслідок довготривалого невиконання рішення національного суду за період з 07.07.2010 по 12.10.2017, а також щодо перерахунку та виплати позивачу державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, - з 12.10.2017, безстроково, тобто з періоду прийняття остаточного рішення Великої Палати Європейського Суду;

- зобов`язати ОУПФ (УПФУ в Голосіївському районі м. Києва) і ПФУ здійснити наступні дії по виконанню загальнообов`язкового до виконання остаточного рішення Великої Палати Європейського Суду від 26.06.2017, прийнятого на підставі Заяви (Удод проти України) від 29.11.2014 №69704/14, у відповідності змісту пілотного рішення по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява №40450/04 від 15.10.2009), зокрема: здійснити дії по виконанню рішення національного суду, а саме: постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 27.01.2011 у справі №2а-143/11, яка вступила в силу ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2011 року, пенсійні гарантії якої додатково підтверджені ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.06.2014 у справі №К/800/7959/14, у т.ч.: здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсійного боргу, який виник внаслідок довготривалої відмови здійснювати перерахунок та виплату державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та податкової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з 07.07.2010 по 12.10.2017; здійснити перерахунок та виплату позивачу державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, - з 26.06.2017, безстроково.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для невиконання рішення суду щодо присудження позивачу пенсійних виплат, що, зокрема, підтверджується наведеними рішеннями Європейського суду з прав людини.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.01.2011 у справі №2-а-143/11, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2011, визнано протиправними дії УПФУ в Голосіївському районі м. Києва щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 державної та додаткової пенсій у розмірі меншому, ніж передбачено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано УПФУ в Голосіївському районі м. Києва здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з 07.07.2010.

На виконання зазначеного рішення суду в частині зобов`язання УПФУ в Голосіївському районі м. Києва здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з 07 липня 2010 року видано виконавчий лист у справі від 06.09.2011.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.10.2011 у справі №6а-10/11 (2а-143/1), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2012, роз`яснено, що УПФУ в Голосіївському районі м. Києва зобов`язано здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком з 07.07.2010 без обмеження таких нарахувань та виплати будь-якими строками.

З урахуванням зазначених рішень суду про роз`яснення судового рішення УПФУ в Голосіївському районі м. Києва було проведено перерахунок пенсії позивача за період з 07.07.2010 по 30.06.2014 у розмірі 142412,15 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.06.2014 №К/800/7959/14 скасовано рішення попередніх інстанцій в частині роз`яснення судового рішення, зазначивши при цьому, що законом не встановлено ані строковості, ані обмеження у часі пенсійних виплат, які здійснюються на постійній основі один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому не може бути призначеним на певний строк, в цьому випадку зазначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок).

На виконання постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 27.01.2011 у справі №2а-143/11 з урахуванням ухвали Вищого адміністративного суду України від 24.06.2014 №К/800/7959/14 УПФУ в Голосіївському районі м. Києва здійснено перерахунок пенсії позивача за період з 07.07.2010 по 22.07.2011 включно.

Донарахована на виконання рішення суду у справі №2а-143/11 сума пенсійних виплат в розмірі 57489,38 грн., як зазначено відповідачами і підтверджується наявними у справі матеріалами, не була виплаченою позивачу своєчасно у зв`язку із відсутністю відповідного бюджетного фінансування. Водночас згідно з наданою до суду копією платіжного доручення №172 кошти в сумі 57489,38 грн. надійшли від Державної казначейської служби України в м. Києві на рахунок ОСОБА_1 01.06.2017 у порядку виконавчого провадження за виконавчим листом від 06.09.2011.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.06.2015 у справі №752/2167/15-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2015, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про: визнання протиправними дій УПФУ в Голосіївському районі м. Києва і ГУПФУ в м. Києві, спрямованих на невиконання рішення суду шляхом несплати пенсійного боргу в розмірі 142412,15 грн., підтвердженого офіційним листом і довідкою УПФУ в Голосіївському районі міста Києва від 04.06.2014 №338 та невиплаченого в період примусового виконавчого провадження всупереч змісту виконавчого листа №2а-143/11, виданого 06.09.2011 на підставі постанови Голосіївського районного суду в м. Києві від 27.01.2011 про перерахунок та виплату позивачу державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком; визнання невірною офіційної довідки УПФУ в Голосіївському районі м. Києва від 03.11.2014 №11, яка засвідчує самоправне обмеження суми пенсійного боргу позивача періодом з 07.10.2010 по 22.07.2011 в розмірі 57489,38 грн.; зобов`язання УПФУ в Голосіївському районі м. Києва і ГУПФУ в м. Києві здійснити перерахунок і виплату позивачу пенсійного боргу в сумі 142412,15 грн., підтвердженого офіційним листом і довідкою УПФУ в Голосіївському районі м. Києва від 04.06.2014 №338 та невиплаченого в період примусового виконавчого провадження всупереч змісту виконавчого листа №2а-143/11, виданого 06.09.2011 на підставі постанови Голосіївського районного суду в м. Києві від 27.01.2011 про перерахунок та виплату позивачу державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, з 07.07.2010.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.10.2015 №К/800/41978/15 відмовлено у відкритті касаційного провадження (www.reyestr.court.gov.ua/Review/53203239).

Підставою для звернення ОСОБА_1 з позовом до суду у справі №752/2167/15-а, як вбачається зі змісту судових рішень у цій справі, стала незгода позивача із обмеженням строком з 07.07.2010 по 22.07.2011 пенсійних виплат, присуджених на його користь постано-вою Голосіївського районного суду в м. Києві від 27.01.2011р. у справі №2а-143/11.

Однак, не враховуючи рішення судів у справі №752/2167/15-а, позивач, як вбачається із змісту позову у справі №752/907/18, продовжує стверджувати про неналежне виконання судового рішення у справі №2а-143/11, що, на його переконання, призвело до виникнення заборгованості зі сплати пенсії, яка продовжує зростати з огляду триваючу невиплату позивачу такої пенсії. При цьому в якості обґрунтування власної правової позиції позивачем здійснено посилання на рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 15.01.2010 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» та рішення від 26.06.2017 цього ж суду, прийняте на підставі заяви від 29.11.2014 №69704/14 (Удод проти України).

Колегія суддів зазначає, що відмінними підстави цих позовів, зважаючи на посилання позивача на лист Великої Палати ЄСПЛ від 12.10.2017, тому підстав для закриття провадження у справі, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд не вбачає.

Згідно з копією листа Великої Палати ЄСПЛ від 12.10.2017, адресованого ОСОБА_1 у відповідь на його заяву №69704/14, позивачу повідомлено про те, що його заява є частиною виконання пілотного рішення по справі «Іванов Юрій Миколайович проти України» (№40450/04 від 15.10.2009), а відшкодування за системну проблему, встановлену в рішенні по цій справі має бути надано позивачу в рамках процедури виконання під наглядом Комітету Міністрів. Також зазначено, що Суд вирішив об`єднати заяву ОСОБА_1 до справи Бурмич та інші проти України (№№46852/13 та ін.).

Рішення ЄСПЛ від 15.01.2010 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» стосується питання затримки з виконанням рішень національних судів України. Зокрема, у п. 54 цього рішення Судом зазначено, що на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (див. згадане вище рішення у справі Войтенка ; рішення у справі «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine), N67534/01, від 27.07.2004; у справі «Дубенко проти України» (Dubenko v. Ukraine), N74221/01, від 11.01.2005; та у справі «Козачек проти України» (Kozachek v. Ukraine), N29508/04, від 07.12.2006). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (див. рішення у справі «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine), N60750/00, п. 44, від 20.07.2004). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), N29439/02, від 26.04.2005, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), N1811/06, від 19.02.2009).

В контексті наведеного суд наголошує, що рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у справі №752/2167/15-а встановлено, що постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 27.01.2011 у справі №2а-143/11 виконана УПФУ в Голосіївському районі м. Києва, правонаступником якого є ОУПФ, в повному обсязі та в межах компетенції, а перерахунок і виплата пенсії позивача у розмірах, установлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастро-фи», правомірно здійснена лише до 23.07.2011 (www.reyestr.court.gov.ua/Review/45252926; www.reyestr.court.gov.ua/Review/49989437).

Окрім зазначеного зазначає, що зміст листа ЄСПЛ від 12.10.2017 за заявою ОСОБА_1 №69704/14 ніяким чином не спростовує та не змінює обставин, встановлених національними судами у справі №752/2167/15-а, зокрема, в частині повного виконання постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 27.01.2011 у справі №2а-143/11. Тому суд відхиляє як необґрун-товані доводи позивача про те, що наведене вище рішення ЄСПЛ за заявою ОСОБА_1 зобов`язує відповідачів вчинити дії щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсійного боргу, що виник внаслідок довготривалого невиконання рішення національного суду за період з 07.07.2010 по 12.10.2017, а також щодо перерахунку та виплати йому державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з 12.10.2017, безстроково.

Також, звертає увагу на те, що звертаючись із позовом у цій справі, позивачем не враховано, що зменшення державою призначених соціальних виплат шляхом внесення відповідних законодавчих змін не суперечить вимогам чинного законодавства та принципам міжнарод-ного права, про що також наголошувалось судами у справі №752/2167/15-а з посиланням на зміст рішення ЄСПЛ від 03.06.2014 у справі «Великода проти України» (заява №43331/12).

На підставі вище зазначеного, колегія суддів погоджується із доводами ПФУ про те, що він, як центральний орган виконавчої влади, не наділений повноваженнями щодо призначення, перерахунку та виплати пенсії позивачу.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги позивача необґрунтованими, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: В.П. Мельничук,

О.Є. Пилипенко