Справа № 808/2604/18
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

23 вересня 2019 року (17 год. 35 хв.)Справа № 808/2604/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., секретар судового засідання Стовбур А.Ю., розглянув за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в частині, вимоги в частині, рішення в частині,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30.05.2018 в частині збільшення податкового зобов`язання в сумі 14296,69 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 3574,17 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30.05.2018 в частині збільшення податкового зобов`язання в сумі 1168,86 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 292,22 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30.05.2018 у повному обсязі;

визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № від 30.05.2018 в частині стягнення боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в сумі 18859,62 грн.;

визнати протиправним та скасувати рішення № від 30.05.2018 в частині застосування фінансових санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 3575,66 грн.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає про безпідставність висновків податкового органу про порушення п.п. 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 ПК України в частині включення до складу документально підтверджених витрат на придбання ТМЦ, що реалізовані (за 2016-2017рр.), вартість ТМЦ, які не були оплачені постачальникам ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «БаДМ» у розмірі 45 083,55 грн. (без ПДВ), в т.ч. за 2016р. 28 706,92 грн., за 2017р. 16 376,63 грн., оскільки податковому органу були надані пояснення з порівняльними розрахунками, копії актів звіряння взаєморозрахунків з вказаними контрагентами, відомості щодо надходження та реалізації ТМЦ, рух товарів за відповідними накладними, зміст яких спростовує вказаний висновок акту, який було зроблено розрахунковим шляхом без врахування даних первинних документів та даних обліку платника податків. Разом з цим, податковим органом зазначено, що до перевірки не були надані документи, які підтверджують витрати, безпосередньо пов`язані з отриманням доходу на суму 29 485,50 грн., в т.ч. в 2016р. в сумі 18217,92 грн., в 2017р. в сумі 11 267,58 грн. Вказаний висновок було зроблено в акті невиїзної перевірки також розрахунковим шляхом без врахування даних первинних документів та даних обліку платника податків. За результатами перевірки ФОП ОСОБА_1 визнає та підтверджує фактичне завищення витрат тільки у сумі 2610,46 грн.

Також, позивач вважає протиправним висновок про порушення п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України ФОП ОСОБА_1 в частині безпідставно включеної до складу документально підтверджених інших витрат суму витрат з придбання бензину та технічного обслуговування автомобіля (легкового хетчбека моделі ЗA3110307, держ. номер НОМЕР_2 ) на суму 51049,6 грн., в т.ч. за 2015 рік на суму 13513,42 грн., за 2016 рік на суму 15957,68 грн., за 2017 рік на суму 21758,50 грн., оскільки з метою підтвердження фактичного використання вказаного автомобіля в господарській діяльності позивача до перевірки були надані копії подорожніх листів. На підтвердження здійснених ФОП ОСОБА_1 витрат на придбання бензину та проведення технічного обслуговування у повному обсязі підтверджуються розрахунковими документами (чеками). Окрім того, позивач погоджується із висновками акту перевірки в частині заниження ФОП ОСОБА_1 чистого оподатковуваного доходу на суму 2610,46 грн., в т.ч. в 2016р. - на суму 378,47 грн., в 2017 р. на суму 2231,99 грн., що призвело до фактичного заниження суми податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 469,88 грн., у тому числі за 2016 р. на 68,12 грн., за 2017 р. на 401,76 грн., та відповідно, заниження військового збору на суму 39,16 грн., в т.ч. в 2016р. - на суму 5,68 грн., в 2017 р. на суму 33,48 грн. Також, ФОП ОСОБА_1 погоджується із висновком податкового органу про заниження належного до сплати в бюджет єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% (22%) у розмірі - 574,30 грн., у т.ч. по періодах: за 2016 р. на суму 83,26 грн., за 2017 р. на суму 491,03 грн. Із зазначеними висновками позивач погоджується, рішення про донарахування податків у відповідних частинах не оскаржує.

Ухвалою суду від 02.07.2018 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 31.07.2018.

31.07.2018 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов (вх. №23841), в якому представник відповідачів позовні вимоги не визнає, зокрема зазначає, що під час проведення первірки податковим органом встанолено порушення позивачем вимог п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, пп.1.4 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Зазначені порушення виникли внасідок включення позивачем до складу документально підтверджених витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані (за 2016-2017 p.), вартість ТМЦ, які не були оплачені постачальникам в сумі 29485,50 грн. (без ПДВ) , в т.ч. за 2016 р. 18 217,92 грн., за 2017 p.- 11 267,58 грн. Також, ФОП ОСОБА_1 включено до складу документально підтверджених інших витрат суму витрат з придбання бензину та технічного обслуговування автомобіля (легкового хетчбека марки/моделі ЗАЗ110307, 2005 року випуску, держномер НОМЕР_2 ) на суму 51049,60 грн., у т.ч. за 2015 рік на суму 13513,42 грн., за 2016 рік на суму 15957,68 грн., за 2017 рік на суму 21758,50 грн. Також, в порушення п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу встановлено завищення ФОП ОСОБА_1 . витрат, які задекларовані в декларації про доходи за 2015-2017рр, на загальну суму 51049,6 грн., в т.ч. за 2015 рік на суму 13513,42 грн., за 2016 рік на суму 15957,68 грн., за 2017 рік на суму 21758,5 грн. Враховуючи викладене, вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, прийнявши оскаржувані рішення діяв відповідно до вимог чинного законодавства та у межах наданих органам ДФС прав, у зв`язку із чим просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

31.07.2019 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 16.08.2018.

У період з 14.08.2018 по 17.08.2018 суддя Калашник Ю.В. була відсутня на роботі, що підтверджується відповідною довідкою Запорізького окружного адміністративного суду вих. № 02-35/18/39 від 21.08.2018.

У зв`язку із відсутністю судді Калашник Ю.В., підготовче засідання 16.08.2018 перенесено на 23.08.2018 о 15:00, про що повідомлено учасників справи.

23.08.2019 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 28.08.2018.

Ухвалою суду від 28.08.2018 призначено у справі №808/2604/18 судово-економічну експертизу проведення якої доручено судовому експерту Дондик Наталії Яківні та зупинено провадження у справі до одержання Запорізьким окружним адміністративним судом результатів експертизи.

27.12.2018 до суду від судового експерта Дондик Н.Я. повернулись матеріали адміністративної справи без виконання експертизи, оскільки дія Свідоцтва експерта призупинена на 6 місяців на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України від 30.11.2018. Листом від 27.12.2018 №119е експерт повідомила про неможливість виконання експертизи.

Ухвалою суду від 21.01.2019 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 21.01.2019 призначено у справі №808/2604/18 судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі до одержання Запорізьким окружним адміністративним судом результатів експертизи.

Ухвалою суду від 24.07.2019 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 24.07.2019 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладено розгляд справи до 20.08.2019.

Протокольною ухвалою суду від 20.08.2019 закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи по суті на 20.08.2019.

20.08.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 10.09.2019.

04.09.2019 до суду від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 36694) про проведення судового засідання без його участі. Представник відповідача проти задоволення клопотання не заперечує, про що свідчить відповідна відмітка.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України, при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 4 с. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 КАС України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

У період з 16.09.2019 по 20.09.2019 суддя Калашник Ю.В. була відсутня на роботі, що підтверджується довідкою Запорізького окружного адміністративного суду від 23.09.2019 № 02-35/19/78, яка міститься в матеріалах справи.

Суд, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 з 24.06.2004 зареєстрована фізичною особою -підприємцем за № 2 088 017 0000 000709, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серія НОМЕР_3 № 228726 (т. 1 а.с.19).

У період з 05.02.2018 по 16.02.2018, на підставі наказу № 224 від 25.01.2018, направлень від 05.02.2018 № № 39,40, на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.75.1 статті 75, п.77.1, 77.4 статті 77 Податкового кодексу України, п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», фахівцями відповідача проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2017, за результатами якої складено Акт від 02.03.2018 №165/08-01-13-05/ та встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 Податкового кодексу України та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (т. 1 а.с.21-33).

Не погоджуючись із висновками, викладеними у акті перевірки, позивачем подано до ГУ ДФС у Запорізькій області письмові заперечення від 29.03.2018 на акт перевірки від 02.03.2018 №165/08-01-13-05/ (т.1 а.с.35-37).

Листом від 12.04.2018 № 2185/14/08-01-13-05-05 повідомлено позивача, що ГУ ДФС у Запорізькій області прийнято рішення про проведення позапланової виїзної документальної перевірки, у відповідності до вимог пп.78.1.5 п. 78.1 ст.78 Податкового кодексу України (т.1 а.с.38).

У період з 12.05.2018 по 17.05.2018, на підставі наказу № 1387 від 11.05.2018, у зв`язку з надходженням від ФОП ОСОБА_1 заперечень на акт документальної планової виїзної перевірки від 02.03.2018 № 165/08-01-13-12/ НОМЕР_1 , на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.75.1 ст. 75, пп.78.1.5 п. 78.1 ст. 78 ст.77 Податкового кодексу України, п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», фахівцями відповідача проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2017, в межах обставин, зазначених ФОП ОСОБА_1 в запереченнях до акту документальної планової виїзної перевірки від 02.03.2018 № 165/08-01-13-12/ НОМЕР_1 , за результатами якої складено Акт від 24.05.2018 №371/08-01-13-05/ (т. 1 а.с.39-52).

Висновками Акту перевірки від 24.05.2018 №371/08-01-13-05/ встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 , вимог зокрема:

п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме: заниження чистого оподатковуваного доходу в сумі 80 535,10 грн., в т.ч. в 2015р. - на суму 13 513,42 грн., в 2016р. - на суму 34175,60 грн., в 2017р. - на суму 32846,08 грн., що призвело до заниження суми податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 14 766,57 грн., у тому числі за 2015 р. на 2702,68 грн., за 2016 р. на 6 151,60 грн., за 2017 р. на 5 912,29 грн.

пп. 177.2, 177.4 ст. 177, пп.1.4 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме: заниження суми військового збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 1208,02 грн., у тому числі за 2015 рік в сумі 202,70 грн., 2016 рік в сумі 512,63 грн., 2017 рік в сумі 492,69 грн.

ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в наслідок не вірного визначення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, що призвело до заниження належного до сплати в бюджет єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% (22%) у розмірі - 19433,92 грн., у т.ч. по періодах: за 2015 р. на суму - 4689,16 грн., за 2016 р. на суму - 7518,63 грн., за 2017 р. на суму 7226,13 грн;

п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 ст. 171 Податкового кодексу України, а саме: не перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб, відмінних від заробітної плати, утриманого з доходів фізичних осіб, відмінних від заробітної плати у розмірі 7215,41 грн., у період І квартал 2015 ІV квартал 2017 року.

На підставі Акту перевірки від 24.05.2018 №371/08-01-13-05/ та виявлених порушень податковим органом прийнято:

податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 30.05.2018, яким позивачу збільшено податкове зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб підприємницької діяльності в сумі 14766,57 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 3691,64 грн. (т.1 а.с.53);

податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 30.05.2018, яким позивачу збільшено податкове зобов`язання з військового збору в сумі 1208,02 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 302,01 грн. (т.1 а.с.54);

податкове повідомлення-рішення № від 30.05.2018, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за податковими зобов`язаннями в сумі 7215,41 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 5377,81 грн. (т.1 а.с.55);

вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 30.05.2018 на загальну суму 19433,92 грн., у т.ч. недоїмка з єдиного соціального внеску в сумі 19433,92 грн. (т.1 а.с.57);

рішення № від 30.05.2018 про застосування фінансових санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 3633,09 грн. (т. 1 а.с.56).

Вважаючи прийняті відповідачем рішення протиправними у відповідних частинах, позивач звернувся до суду із позовом про їх скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Податковий кодекс України).

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Порядок оподаткування доходів отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності встановлений статтею статті 177 Податкового кодексу України.

Пунктами 177.1, 177.2 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Перелік витрат, дозволений для віднесення фізичними особами-підприємцями до витратної частини обліку, встановлений пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, за змістом якого до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, за приписами підпунктів 177.4.1 177.4.4 належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

За змістом підпунктів 177.4.5, 177.4.6 пункту 177.4 статті 174 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Крім того, 01.01.2015 Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71- VIII, запроваджено військовий збір. Відповідно до підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України.

Так, згідно із пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні: фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею163 Податкового кодексу України. Згідно з підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 Кодексу загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 Кодексу).

Таким чином, за правилами Податкового кодексу України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 07.07.2010 №2464-VI (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №2464-VI).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За приписами пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частини друга та третя статті 9 Закону №2464).

Суд зазначає, що згідно п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Суд зазначає, що Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 3 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що первинні документи бухгалтерської звітності можуть складатися платником податків у довільній формі, крім обов`язкових реквізитів таких документів, що закріплені в нормативно-правових актах, проте, в будь-якому випадку зазначені документи бухгалтерської звітності, повинні належним чином відображати зміст господарської операції, підтверджувати факт та розмір витрат у зв`язку із господарською операцією, а також підтверджувати, що така операція пов`язана з господарською діяльністю платника податків.

Так, ухвалою суду від 21.01.2019 судом призначено судово-економічну експертизу, на вирішення якої поставлені питання:

чи підтверджуються документально зазначені в акті Головного управління ДФС у Запорізькій області про результати документальної позапланової невиїзної перевірки від 24.05.2018 №371/08-01-13-05/ висновки про:

заниження ФОП ОСОБА_1 суми податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 14766,57грн., у тому числі за 2015 рік на суму 2702,68грн., за 2016 рік на 6151,60грн., за 2017 рік на суму 5912,29грн.;

заниження ФОП ОСОБА_1 суми військового збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 1208,02грн., у тому числі за 2015 рік на суму 202,7грн., за 2016 рік на суму 512,63грн., за 2017 рік на суму 492,69грн.;

заниження ФОП ОСОБА_1 належного до сплати в бюджет єдиного внеску з сум доходу, на яких нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% (22% у 2016, 2017 роках), у розмірі 19433,92грн., у т.ч. за періоди: за 2015 рік на суму 4689,16грн, за 2016 рік на суму 7518,63грн., за 2017 рік на суму 7226,13грн.

Виконання судово-економічної експертизи доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

За приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Зі змісту висновку експерта №1218/1219-19 за результатами проведення судово-економічної експертизи у адміністративній справі №808/2604/18 від 14.06.2019 (т.4 а.с.90-106) судом встановлено наступне.

Так, в акті перевірки зазначено, що встановити зв`язок витрат, понесених на придбання бензину та технічне обслуговування автомобіля (легкового хетчбека марки/моделі ЗАЗ 110307, 2005 року випуску, держномер НОМЕР_2 ) на суму 51049,60 грн., з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 в ході перевірки не вдалось, а відтак в порушення підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 174 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 безпідставно включено до складу документально підтверджених інших витрат суму витрат з придбання бензину та технічного обслуговування автомобіля (легкового хетчбека марки/моделі ЗАЗ 110307, 2005 року випуску, держномер НОМЕР_2 ) на суму 51049,60 грн., в т.ч. за 2015 рік на суму 13513,42 грн., за 2016 рік на суму 15957,68 грн., за 2017 рік на суму 21 758,50 грн.

Так, між гр. ОСОБА_3 (Наймодавець), з однієї сторони, та гр. ОСОБА_1 (Наймач), укладено Договір найму (оренди) транспортного засобу від 02.10.2012 № 2906, за умовами якого Наймодавець передає, а Наймач приймає у тимчасове платне володіння та користування - автомобіль легковий марки, моделі ЗАЗ110307, рік випуску 2005, синього кольору, боєм двигуна 1 200 куб. см (В), номер шасі (кузова, рама, коляска) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований Мелітопольським МРЕВ ДАІ ГУ-УМВС України в Запорізькій області 24.09.2005, строком на три роки - до 02.10.2015. Наймодавець зобов`язується передати транспортний засіб у робочому стані, придатному для його експлуатації у виробничих цілях, відповідно для призначення транспортного засобу. Наймач зобов`язується використовувати транспортний засіб відповідно до його призначення, визначеного умовами цього договору; забезпечувати транспортний засіб паливно-мастильними матеріалами; не передавати транспортний засіб в піднайм; своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату; протягом усього терміну дії даного Договору здійснювати контроль за технічним станом транспортного засобу і забезпечувати його справний стан, включаючи здійснення поточного ремонту; при припиненні договору повернути Наймодавцю транспортний засіб у тому ж стані, у якому він його одержав, з урахуванням нормального зносу. За користування транспортним засобом Наймач сплачує Наймодавцю щоквартально до тридцятого числа, орендну плату в розмірі 150,00 грн.

Крім того, між гр. ОСОБА_3 (Наймодавець) та гр. ОСОБА_1 (Наймач), укладено Договір найму (оренди) транспортного засобу від 02.10.2015 № 2314, за умовами якого Наймодавець передає, а Наймач приймає у тимчасове платне володіння та користування - автомобіль легковий хетчбек марки, моделі ЗАЗ 110307, рік випуску 2005, синього кольору, об`єм двигуна і 200 куб. см (В), номер шасі (кузова, рама, коляска) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований Мелітопольським МРЕВ ДАІ ГУ-УМВС України в Запорізькій області 24.09.2005, строком на два роки - до 02.10.2017. Наймодавець зобов`язується: передати транспортний засіб у робочому стані, придатному для його експлуатації у виробничих цілях, відповідно для призначення транспортного засобу. Наймач зобов`язується: використовувати транспортний засіб відповідно до його призначення, визначеного умовами цього договору; забезпечувати транспортний засіб паливно-мастильними матеріалами; не передавати транспортний засіб в піднайм; своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату: протягом усього терміну дії даного Договору здійснювати контроль за технічним станом транспортного засобу і забезпечувати його справний стан, включаючи здійснення поточного ремонту; при припиненні договору повернути Наймодавцю транспортний засіб у тому ж стані, у якому він його одержав, з урахуванням нормального зносу. За користування транспортним засобом Наймач сплачує Наймодавцю щоквартально до тридцятого числа, орендну плату в розмірі 4500,00 грн., без урахування індексації.

Умови Договорів найму (оренди) транспортного засобу від 02.10.2012 № 2906 та від 02.10.2015 № 2314 є узгодженими Сторонами і підлягають виконанню.

В матеріалах адміністративної справи наявні копії належним чином оформлених подорожніх листів, фіскальних та товарних чеків на придбання паливно-мастильних матеріалів, запасних частин до орендованого транспортного засобу, актів виконаних робіт щодо технічного обслуговування орендованого транспортного засобу Наймача ФОП ОСОБА_1 за 2015 - 2017 роки згідно Договорів найму (оренди) транспортного засобу від 02.10.2012 № 2906 та від 02.10.2015 № 2314 за 2015 -2017 роки, згідно яких документально підтверджуються витрати ФОП ОСОБА_1 за вказаний період на загальну суму 51 048,62 грн., у тому числі за: 2015 рік - 13512,44 грн.; 2016 рік - 15957,68 грн.; 2017 рік 21 578,50 грн.

Враховуючи вищезазначене, документально підтверджуються фактичні витрати ФОП ОСОБА_1 . за 2015 - 2017 роки згідно Договорів найму (оренди) транспортного засобу від 02.10.2012 № 2906 та від 02.10.2015 № 2314 на загальну суму 51048,62 грн.

Також, податковим органом встановлено, що згідно Єдиного реєстру податкових накладних, видаткових накладних, наланих до перевірки, придбано в 2016 році товарно-матеріальних цінностей на суму 2 211 038,46 грн. (без ПДВ).

Відповідно наданих до перевірки банківських виписок та актів звірки розрахунків з постачальниками станом на 31.12.2016 встановлено кредиторську заборгованість в сумі 22 431,18 грн. (без ПДВ). Отже вартість товарно-матеріальних цінностей, отриманих та сплачених ФОП ОСОБА_4 А. становить 2 188 607,28 грн. (2 211 038,46 грн. 22 431,18 грн.).

До перевірки надані суми собівартості залишків товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2016, що становить 278 781,44 грн., та станом на 31.12.2016, що становить 269 057,02 грн.

Таким чином, вартість придбаних та оплачених товарно-матеріальних цінностей, які були реалізовані або використані у виробництві протягом 2016 року, становить 2 198 331,70 грн. (2 188 607,28 грн. + 278 781,44 грн. 269 057,02 грн.).

Перевіркою встановлено, ФОП ОСОБА_1 згідно Єдиного реєстру податкових накладних, видаткових накладних, наданих до перевірки, придбано в 2017 році товарно-матеріальних цінностей на суму 2 545 265,00 грн. (без ПДВ). Відповідно наданих до перевірки банківських виписок та актів звірки розрахунків з постачальниками станом на 31.12.2017 встановлено кредиторську заборгованість в сумі 9 516,28 грн. (без ПДВ). Отже вартість товарно-матеріальних цінностей, отриманих та сплачених ФОП ОСОБА_1 становить 2 535 748,72 грн. (2 545 265,00 грн. - 9 516,28 грн.).

До перевірки надані суми собівартості залишків товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2017, що становить 269 057,02 грн., та станом на 31.12.2017, що становить 291 565,59 грн.

Таким чином, вартість придбаних та оплачених товарно-матеріальних цінностей, які були реалізовані або використані в виробництві протягом 2017 року, становить 2 513 240,15 грн. (2 535 748,72 грн.+269 057,02 грн. 291 565,59 грн.).

Враховуючи вищенаведене, до перевірки не надані документи, які підтверджують витрати, безпосередньо пов`язані з отриманням доходу, на суму 29 485,50 грн., в т.ч. в 2016 році в сумі 18 217,92 грн., в 2017 році в сумі 11 267,58 грн.

Таким чином, в порушення п.п. 177.4.1 п. 177.4 ст. 174 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 помилково включила до вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, суму 29 485,50 грн. (без ПДВ), в т.ч. за 2016 рік 18 217,92 грн., за 2017 рік 11 267,58 грн.

В матеріалах справи наявні належним чином оформлені видаткові накладні ТОВ «БаДМ» № 2PDZ47607024-1 від 29.12.2016, № 2PDZ52378088-2 від 27.12.2017, № 2PDZ від 28.12.2017, № 2PDZ52425617-2-1 від 28.12.2017, актів ФОП ОСОБА_1 . щодо реалізації товарно-матеріальних цінностей ТОВ «БаДМ» згідно вищенаведених видаткових накладних за період з 29.12.2016 по 28.12.2017, якими документально підтверджується реалізація ТМЦ ТОВ «БаДМ» на загальну суму 26 875,04 грн., без ПДВ (17 839,45 грн. + 9 035,59 грн.), безпідставно виключених з собівартості реалізованої продукції ФОП ОСОБА_1 за вказаний період в Акті перевірки з витрат, а саме за: 2016 рік - 17839,45 грн.; 2017 рік - 9035,59 грн.

Враховуючи вищезазначене, документально підтверджуються фактичні витрати ФОП ОСОБА_1 за 2016 - 2017 роки згідно актів ФОП ОСОБА_1 про реалізацію товарно-матеріальних цінностей ГОВ «БаДМ» за видатковими накладними № 2PDZ47607024-1 від 29.12.2016, № PDZ52378088-2 від 27.12.2017, №2PDZ52425617-І від 28.12.2017, №-2 від 28.12.2017, на загальну суму 26 875,04 грн.

При цьому, за результатами проведеного дослідження фактичне завищення витрат ФОП ОСОБА_1 за 2016 - 2017 роки становить 2610,46 грн., а саме за: 2016 рік - 378,47 грн. (без ПДВ); 2017 рік 2 231,99 грн. (без ПДВ), чим не дотримано вимог абзацу 4 пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

З урахуванням вищенаведеного, висновки Акта перевірки в частині, що стосується заниження ФОП ОСОБА_1 чистого оподатковуваного доходу за період 2015 - 2017 роки в сумі 80 535,10 грн., документально підтверджується на суму 2 610,46 грн. (378,47 + 2231,99), чим не дотримано вимог абзацу 4 пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

Відповідно, заниження ФОП ОСОБА_1 чистого оподатковуваного доходу за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 на суму 2 610,46 грн., в т.ч. за 2016 рік - на суму 378,47 грн., за 2017 рік - на суму 2231,99 грн., призвело до фактичного заниження суми податку на доходи фізичних осіб фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 469,88 грн., в т.ч. за 2016 рік на суму 68,12 грн., за 2017 рік - на суму 401,76 грн., чим не дотримано вимог пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України.

З урахуванням вищенаведеного, заниження ФОП ОСОБА_1 чистого оподатковуваного доходу за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 на суму 2 610,46 грн., в т.ч. за 2016 рік - на суму 378,47 грн., за 2017 рік - на суму 2231,99 грн., призвело до фактичного заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 39,16 грн., у тому числі за 2016 рік - на суму 5,68 грн., за 2017 рік - на суму 33,48 грн., чим не дотримано вимог підпункту 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України.

Відповідно, заниження ФОП ОСОБА_1 чистого оподатковуваного доходу за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 на суму 2610,46 грн., в т.ч. за 2016 рік - на суму 378,47 грн., за 2017 рік - на суму 2 231,99 грн., призвело до фактичного заниження суми належного до сплати в бюджет єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% (22%), у розмірі - 574,30 грн., у т.ч. по періодах: за 2016р. - на суму 83,26 грн., за 2017р. - на суму 491,03 грн., чим не дотримано вимог частини 1 статті 7, частини 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», внаслідок не вірного визначення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Таким чином, висновком експерта №1218/1219-19 за результатами проведення судово-економічної експертизи у адміністративній справі №808/2604/18 від 14.06.2019 встановлено:

По першому питанню: зазначені в акті Головного управління ДФС у Запорізькій області про результати документальної позапланової невиїзної перевірки від 24.05.2018 №371/08-01 -13-05/ висновки про заниження ФОН ОСОБА_1 суми податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 14766,57 грн., у тому числі за 2015 рік на суму 2702,68 грн., за 2016 рік на суму 6151,60 грн., за 2017 рік на суму 5912,29 грн., документально підтверджуються на загальну суму 469,88 грн., в т.ч. за 2016 рік на суму 68,12 грн., за 2017 рік на суму 401,76 грн.

По другому питанню: зазначені в акті Головного управління ДФС у Запорізькій області про результати документальної позапланової невиїзної перевірки від 24.05.2018 №371/08-01 -13-05/ висновки про заниження ФОП ОСОБА_1 суми військового збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 1208,02 грн., у тому числі за 2015 рік на суму 202,70 грн., за 2016 рік на суму 512,63 грн., за 2017 рік на суму 492,69 грн., документально підтверджуються на загальну суму 39,16 грн., у тому числі за 2016 рік на суму 5,68 грн., за 2017 рік на суму 33,48 грн.

По третьому питанню: зазначені в акті Головного управління ДФС у Запорізькій області про результати документальної позапланової невиїзної перевірки від 24.05.2018 №371/08-01-13-05/ висновки про заниження ФОГІ ОСОБА_1 належного до сплати в бюджет єдиного внеску з сум доходу, на яких нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% (22% у 2016, 2017 роках), у розмірі 19 433,92 грн., у т.ч. за періоди: за 2015 рік на суму 4689,16 грн., за 2016 рік на суму 7518,63 грн., за 2017 рік на суму 7226,13 грн., документально підтверджуються на загальну суму 574,30 грн., у т.ч. за періоди: за 2016 рік на суму 83,26 грн., за 2017 рік на суму 491,03 грн.

Так, суд зазначає, що ФОП ОСОБА_1 визнає та підтверджує порушення пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України в частині завищення витрат у сумі 2610,46 грн., що призвело до фактичного заниження суми податку на доходи фізичних осіб фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 469,88 грн., та відповідно, заниження військового збору на суму 39,16 грн., та заниження належного до сплати в бюджет єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% (22%) у розмірі - 574,30 грн., у зв`язку із чим з висновками акту перевірки у зазначеній частині позивач погоджується, рішення податкового органу про донарахування податкових зобов`язань у відповідних частинах не оскаржує.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновки про порушення позивачем податкового законодавства, зроблені відповідачем в Акті перевірки, є необґрунтованими та недоведеними у відповідних частинах, у зв`язку з чим спірні рішення контролюючого органу в оскаржуваних частинах, прийняті відповідачем на підставі встановлених Актом порушень, в цій частині є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень у відповідних частинах, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, судові витрати, понесені позивачем на оплату судового збору, мають бути присуджені на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Разом з цим, 20.08.2019 до суду від представника позивача надійшло клопотання про залучення доказів на підтвердження вартості понесених позивачем витрат. Зазначене клопотання отримано представником відповідача 20.08.2019, що підтверджується відповідною відміткою на клопотанні.

У зазначеному клопотанні позивач просить суд стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатським бюро ОСОБА_5 , у розмірі 13500,00 грн. та витрати пов`язані з проведенням судової експертизи у розмірі 18840,00 грн.

Представник відповідачів заперечив проти клопотання щодо стягнення судових витрат. На обґрунтування заперечень зазначив, що справа є нескладною та не потребує особливих адвокатських знань та вмінь. Разом з цим вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, у зв`язку із чим не дотримано вимоги ч. 5 ст. 134 КАС України. Також, зауважує, що висновки (судово-економічної експертизи та науково-правовий) не є інформативним для справи, тому що вся інформація стосовно фактичних обставин справи, їх документального і нормативного обґрунтування в повному обсязі міститься в матеріалах справи, які надані сторонами. Таким чином, оцінку правомірності спірного податкового повідомлення-рішення суд може надати без Висновку експерта. З урахуванням вищезазначеного просить зменшити витрати на оплату правничої допомоги адвоката та відмовити у задоволенні клопотання позивача про стягнення витрат пов`язаних з проведенням судової експертизи.

Частиною 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

З метою отримання професійної правничої допомоги позивачем було укладено з адвокатським бюро ОСОБА_5 договір про надання правової допомоги від 16.06.2018.

Цим договором (п. 2.1) передбачено, що безпосереднє представництво інтересів позивача від імені Бюро за цим договором здійснює адвокат Пузій Олексій Вікторович.

За умовами п. 2.1 цього договору, винагорода (гонорар) за надання правової допомоги по даному Договору визначена сторонами наступним чином:

- підготовка позовної заяви - 3000,00 грн.;

- представництво інтересів в судових засіданнях в Запорізькому окружному адміністративному суді - 2000,00 грн. (за один судо/день);

- підготовка клопотань, письмових пояснень, відповідей, та інших заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань - 1000,00 грн. за один документ.

Вартість наданих адвокатських послуг відповідає розміру гонорару за надання аналогічних послуг адвокатів, яка склалася в Україні, що підтверджується рекомендованими (мінімальними) ставками адвокатського гонорару, які були затверджені рішенням Ради адвокатів Чернігівської області № 57 від 16.02.2018 та рішенням Ради адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018. Зазначені рішення долучені до матеріалів справи.

Додатковою угодою № 2 від 31.12.2018 до Договору про надання правової допомоги від 16.06.2018, викладено п. 2.1 Договору про надання правової допомоги від 16.06.2018 викладено у наступній редакції:

«п. 2.1. Винагорода (гонорар) за надання правової допомоги по даному Договору визначається наступним чином:

- підготовка позовної заяви - 3000,00 грн.;

- представництво інтересів в судових засіданнях в Запорізькому окружному адміністративному суді - 2000,00 грн. (за один судо/день);

- підготовка клопотань, письмових пояснень, відповідей, та інших заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань - 1000,00 грн. за один документ;

- ознайомлення з матеріалами справи 1000,00 грн.».

Адвокатське бюро «Пузія Олексія Вікторовича» виставило рахунки на оплату послуг № 58 від 03.08.2018 на суму 3000,00 грн., № 70 від 15.08.2018 на суму 1500,00 грн., № 72 від 22.08.2018 на суму 1500,00 грн., № 74 від 28.08.2018 на суму 1500,00 грн., №6 від 21.01.2019 на суму 1000,00 грн., № 72 від 19.07.2019 на суму 2000,00 грн., № 73 від 19.07.2019 на суму 1000,00 грн., № 91 від 16.08.2019 на суму 2000,00 грн. (т.4 а.с.126-129).

Вказані послуги прийняті позивачем за Актом про прийняття наданих послуг від 20.08.2019 та оплачені позивачем, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи (т.4 а.с.130).

Щодо понесених судових витрат на представництво позивача у судових засіданнях, суд зазначає наступне.

На протязі розгляду справи №808/2604/18 судом засідання призначались на 31.07.2018, 23.08.2018, 28.08.2018, 24.07.2019 та 20.08.2019.

Суд зазначає, що підготовче засідання 24.07.2019 проведено без участі представника позивача.

Так, адвокат Пузій О.В. особисто брав участь у судових засіданнях 31.07.2018, 23.08.2018, 28.08.2018 та 20.08.2019, та оцінюється у розмірі 6500,00 грн.

З огляду на тривалість судових засідань короткий проміжок часу, з урахуванням принципу справедливості суд вважає за необхідне присудити на користь позивача витрати на правову допомогу щодо участі у судових засіданнях 31.07.2018, 23.08.2018, 28.08.2018 та 20.08.2019 суму у розмірі 3000,00 грн.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів підготовки позовної заяви саме адвокатом. Адміністративний позов від 25.06.2018 підписаний безпосередньо ОСОБА_1 . Всі додатки до позову також завірені позивачем. Будь-яких посилань на те, що дії із складання адміністративного позову вчинялись саме представником позивача, матеріали справи не містять. Таким чином з наданих документів не вбачається, які дії виконував саме представник позивача (адвокат) при підготовки позовної заяви, якщо позов складений та підписаний позивачем.

Крім того, сума витрат на підготовку письмових пояснень в додаткове обґрунтування клопотання про призначення експертизи у розмірі 1000,00 грн. та витрат на ознайомлення з матеріалами справи у розмірі 1000,00 грн. не є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг, із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); із обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; із ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на складність справи, з урахуванням принципу справедливості та рекомендованими (мінімальними) ставками адвокатського гонорару, які були затверджені рішенням Ради адвокатів Чернігівської області № 57 від 16.02.2018 та рішенням Ради адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача витрати на правову допомогу щодо складання письмових пояснень в додаткове обґрунтування клопотання про призначення експертизи 500,00 грн. та витрати на правову допомогу щодо ознайомлення з матеріалами справи у розмірі 500,00 грн.

Клопотання про призначення експертизи від 31.07.2018 підписано безпосередньо ОСОБА_1 .

Разом з цим, суд приймає до уваги позицію ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії». Так, ЕСПЛ наголосив, що відшкодовуванню підлягають лише витрати, які мають розумний розмір.

Як зазначено ЄСПЛ у п.268 Рішення по справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (Заява № 19336/04): «Згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п.30, ECHR 1999-V).».

Аналогічну практику вирішення питання судових витрат застосовано ЄСПЛ у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пп.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004.

Правові позиції щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката викладені в постановах Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №821/1594/17 (адміністративне провадження №К/9901/39873/18), від 08.05.2018 у справі №810/2823/17 (адміністративне провадження №К/9901/7937/18) від 05.09.2019 №826/841/17 (адміністративне провадження №К/9901/5157/19).

Отже, вимоги позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 13500,00 грн. підлягають частковому задоволенню в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 5000,00 грн.

Також, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз (пункт 3 частини 3 статті 132 КАС України).

На підтвердження понесених позивачем витрат на проведення судово-економічної експертизи надано суду Акт № 1218/1219-19 попереднього розрахунку вартості висновку свудового експерта (експертного дослідження) № 1218/1219-19, розрахунок на оплату № 254 від 03.04.2019, платіжне доручення № 1297 від 16.05.2019 на суму 18840,00 грн. (т. 4 а.с.133-134).

За таких обставин та з урахуванням задоволення адміністративного позову у повному обсязі, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь позивача витрати напроведення судово-економічної експертизи у сумі 18840,00 грн.

Керуючись ст.ст.9, 139, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця Лось Олени Анатоліївни (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в частині, вимоги в частині, рішення в частині, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30.05.2018 в частині збільшення податкового зобов`язання в сумі 14296,69 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 3574,17 грн., яке винесене Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30.05.2018 в частині збільшення податкового зобов`язання в сумі 1168,86 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 292,22 грн., яке винесене Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30.05.2018, яке винесене Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 30.05.2018 в частині стягнення боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в сумі 18859,62 грн., яка винесена Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Визнати протиправним та скасувати рішення № від 30.05.2018 в частині застосування фінансових санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 3575,66 грн., яке винесене Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 Анатоліївни витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн. (одна тисяча вісімсот гривень 00 копійок) та витрати за проведення судово-економічної експертизи у сумі 18840,00 грн. (вісімнадцять тисяч вісімсот сорок гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Інші судові витрати зі сторін не стягуються.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 23.09.2019.

Суддя Ю.В. Калашник