Справа № 137/1788/18
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 137/1788/18

Головуючий у 1-й інстанції: Желіховський В.М.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

25 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора роти №3 БУПП у Вінницькій області Бацюра Владислава Ігоровича на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2019 року (прийняте у м. Літин) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до інспектора 1-го батальйону 3-ї роти ОР УПП Вінницькій області капрала поліції Бацюри Владислава Ігоровича (далі - відповідач) про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

позивач 31.10.2018 звернувся із позовом до Літинського районного суду Вінницької області в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАВ №694033 від 27.10.2018 винесену інспектором 1 батальйону 3 роти ОР УПП у Вінницькій області капралом поліції Бацюрою Владиславом Ігоровичем про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 255 грн.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 21.02.2019 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 694033 від 27.10.2018 винесену інспектором 1 батальйону 3 роти ОР УПП у Вінницькій області капралом поліції Бацюрою Владиславом Ігоровичем, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 255 грн.

Стягнуто з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в розмірі 768,40 гривень на відповідний рахунок.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що інспектором встановлено факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому відповідачем правомірно винесено оскаржувану постанову. Крім того, скаржник, посилаючись на норми Закону України "Про судовий збір" та КУпАП вказав на звільнення сторін від сплати судового збору у справах про адміністративні правопорушення, а тому судом першої інстанції помилково його стягнуто з відповідача.

Правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.

25.09.2019 представником відповідача подано заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження сектором правового забезпечення Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 25.09.2019 подано до суду рапорт про відсутність відеозапису на місці правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення судових витрат з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

З копії постанови серії EAB № 694033 від 27.10.2018 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст.122КУпАП вбачається, що на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 гривень за невиконання вимоги знаку 4.2 "Рух праворуч" та здійснення рух ліворуч 27.10.2018 о 03:48 год. по вул. Келецькій в м. Вінниці, тобто за порушення вимог наказових знаків.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_2 суб`єктом владних повноважень не дотримано вимог зазначених вище норм, що порушило законні права та інтереси позивача, крім того в постанові не наведено на підставі яких доказів позивача визнано винним у вчиненні даного порушення.

Апеляційний суд погоджується з цими висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 8.4 "г" вказано, що дорожні знаки поділяються на групи, зокрема, наказові знаки, які показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.

Знак 4.2 "Рух праворуч" розділу 33.4 ПДР "Наказові знаки" дозволяє рух лише праворуч.

Дія знака не поширюється на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами. Дія знака поширюється на перехрещення проїзних частин, перед яким він встановлений.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в адміністративному судочинстві, згідно ст. 72 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно постанови серії EAB № 694033 від 27.10.2018 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 позивач 27.10.2018 о 03:48 год. по вул. Келецькій в м. Вінниці позивач, не виконавши вимогу знаку 4.2 "Рух праворуч" здійснив рух ліворуч, у зв`язку з чим був притягнутий відповідачем до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Проте, на підтвердження вказаних обставин відповідачем не надано до суду фото чи відео доказів.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження від 17.09.2019 інспектора роти №3 БУПП у Вінницькій області Бацюра Владислава Ігоровича зобов`язано до початку розгляду справи надати суду дислокацію технічних засобів регулювання дорожнім рухом в місці вчинення правопорушення відповідно до Постанови серії ЕАВ №694033 від 27.10.2018 та фото/відео докази вчинення правопорушення.

На виконання вказаної ухвали сектором правового забезпечення Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 25.09.2019 подано до суду рапорт, в якому вказано, що у зв`язку з наявною технічною можливістю строк збереження відеозаписів є обмеженим, тому відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів, які були закріплені 27.10.2018 за працівником Управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП Бацюрою В.І. відсутні.

Отже, відповідачем не надано доказів які б підтверджували правомірність прийнятої постанови про адміністративне правопорушення.

Статтею 77 КАС України вказано, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2).

У даному випадку для підтвердження порушення позивачем пункту п. 4.2 ПДР відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події, фотокартки із зафіксованим фактом вчинення адміністративного правопорушення тощо.

Проте, згідно з матеріалами справи, будь-яких доказів, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, крім оскаржуваної постанови, апелянтом не надано.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

При цьому, позивачем надано до суду першої інстанції відеозапис з місця вчинення правопорушення вказаного в оскаржуваній постанові та зазначено, що ним дотримано вимогу знаку 4.2 ПДР "Рух праворуч", оскільки він повернув праворуч, після чого здійснив розворот та поїхав ліворуч та в подальшому був зупинений відповідачем.

Таким чином, вказані пояснення позивача спростовують обставини описані у постанові серії ЕАВ №694033 від 27.10.2018 та наведені скаржником доводи апеляційної скарги.

Отже, враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність належних доказів, які б підтверджували вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 694033 від 27.10.2018 є протиправною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що в ході розгляду справи відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови, в той час, як позивачем доведено наявність обставин, що обґрунтовують заявлені позовні вимоги, а тому, підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову відсутні.

Однак, стосовно розподілу судових витрат апеляційний суд зазначає наступне.

Вимогами ч.4 ст.288 КУпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Верховний Суд України у постановах від 13.12.2016 у справі № 21- 1410а 16 та від 31.01.2017 у справі № 298/1232/15-а висловив правовий висновок щодо застосування положень законодавства, які регулюють відносини, пов`язані зі сплатою судового збору у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Зокрема Верховний Суд України зазначив, що у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП. статей 2-4 Закону України "Про судовий збір" позивач звільняється від сплати судового збору. КУпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.

У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи і неї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.

Необхідними умовами для обчислення та сплати судового збору за подання апеляційної/касаційної скарги у цій категорії справ є встановлення і віднесення предмета оскарження до об`єктів справляння судового збору; ставка цього платежу, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Розгляд позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення провадиться з урахуванням положень статей 287, 288 КУпАП, які передбачають звільнення від сплати платежу за судовий перегляд цих рішень. Закон України "Про судовий збір" не містять положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, а відтак і за подання апеляційної/касаційної скарги.

У зв`язку з цим за подання позивачем або відповідачем - суб`єктом владних повноважень апеляційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у порядку і розмірах, встановлених Законом України "Про судовий збір", сплаті не підлягає.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в розмірі 768,40 гривень на відповідний рахунок є неправомірним та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції помилково застосовано положення ч. 1 ст. 139 КАС України в частині вирішення питання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. А відтак, рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат з постановленням в цій частині нової постанови.

У силу п. 2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу інспектора роти №3 БУПП у Вінницькій області Бацюра Владислава Ігоровича задовольнити частково.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2019 року скасувати в частині розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення Літинського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту підписання і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.