Справа № 460/518/19
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7497/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Запотічного І.І.,

суддів - Глушка І.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання - Дроздовській Ю.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року (суддя Махаринець Д.Є., ухвалене в м. Рівне) у справі № 460/518/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Городищенська виправна колонія (№ 96)" про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної установи "Городищенська виправна колонія (№ 96)" (далі - ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)", колонія, відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови відповідача про накладення на нього стягнень від 18.09.2018 року, від 18.09.2018 року, від 25.09.2018 року, від 26.09.2018 року та від 18.09.2018 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, його оскаржив позивач з підстав неповного з`ясування обставини, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що твердження відповідача про те, що він всупереч вимогам законодавства під час проведення телефонних переговорів зателефонував на номер телефону, не передбачений у його заяві, є безпідставним, оскільки він телефонував на гарячу лінію Міністерства юстиції України щодо умов відбування покарання та інших питань і цей номер телефону був вказаний в заяві. Проте коли працівники адміністрації зрозуміли в чому полягають його запитання, то намагалися, застосовуючи силу, забрати телефон з його рук, а пізніше склали рапорт про те, що під час проведення телефонних переговорів він поводив себе неадекватно, висловлювався нецензурною лайкою тощо, на підставі якого в подальшому була винесена одна з оскаржуваних постанов про накладання стягнення від 18.09.2018 року. Також позивач вважає, що інші рапорти щодо невиконання ним загальної команди "Підйом", на підставі яких щодо нього були винесені оскаржені постанови, складені внаслідок упередженого ставлення до нього адміністрації колонії і зазначені у них обставини не підтверджуються жодними доказами. Крім того, позивач наголошує, що при винесенні оскаржених постанов про накладення дисциплінарних стягнень відповідач не забезпечив надання йому правової допомоги, хоча він писав з приводу цього відповідні заяви. Доводи відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, про те, що адміністрація колонії надсилала листи до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Рівненській області з клопотанням надати йому адвоката, позивач вважає безпідставним, оскільки листи, копії яких відповідач надав суду, стосувались надання йому правової допомоги з інших питань, а саме для підготовки позову щодо неналежних умов утримання в колонії та позову про оскарження постанов відповідача про накладення на нього дисциплінарних стягнень.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції законним та просить залишити його без змін.

В обґрунтування своїх заперечень на апеляційну скаргу вказує, що оскаржене рішення є законним та обґрунтованим, а доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просили апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на неї, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача і представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою, яка відбуває покарання, пов`язане з позбавленням волі, у ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)".

Постановою керівника ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)" від 18.09.2018 року на засудженого ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у виді суворої догани у зв`язку з допущеним 04.09.2018 року порушенням встановленого порядку відбування покарання, що виразилося у вживанні нецензурних слів.

Постановою керівника ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)" від 18.09.2018 року на засудженого ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у виді догани у зв`язку з допущеним 06.09.2018 року порушенням встановленого порядку відбування покарання, що виразилось у порушені затвердженого розпорядку дня установи не виконання загальної команди "Підйом".

Постановою керівника ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)" від 18.09.2018 року на засудженого ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у виді догани у зв`язку з допущеним 10.09.2018 року порушенням встановленого порядку відбування покарання, що виразилось у порушені затвердженого розпорядку дня установи не виконання загальної команди "Підйом".

Постановою керівника ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)" від 25.09.2018 року на засудженого ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у виді догани у зв`язку з допущеним 14.09.2018 року порушенням встановленого порядку відбування покарання, що виразилось у порушені затвердженого розпорядку дня установи не виконання загальної команди "Підйом".

Постановою керівника ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)" від 26.09.2018 року на засудженого ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у виді догани у зв`язку з допущеним 22.09.2018 року порушенням встановленого порядку відбування покарання, що виразилось у порушені затвердженого розпорядку дня установи не виконання загальної команди "Підйом".

Не погоджуючись із зазначеними постановами ДУ "Городищенська виправна колонія (№96)", ОСОБА_1 оскаржив їх до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржені постанови відповідача є правомірними і обґрунтованими.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 КВК України засуджені зобов`язані: виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації; ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених; з`являтися за викликом адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.

Невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Згідно з п. п. 1, 3 ч. 3, п. 10 ч. 4 ст. 107 КВК України засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії, вживати нецензурні та жаргоні слова.

Також відповідно до ч. 2 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року № 2823/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.09.2018 року за № 1010/32462 (далі - Правила), засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами.

Статтею 131-1 КВК України визначено, що дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою.

Персонал установи виконання покарань зобов`язаний довести наявність у діях чи бездіяльності особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, усіх ознак дисциплінарного проступку. Відсутність таких ознак виключає застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КВК України за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення: попередження; догана; сувора догана; грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати; скасування поліпшених умов тримання; поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб; поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб; переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

Відповідач стверджує про вчинення позивачем таких дисциплінарних проступків.

Відповідно до рапорту, складеного старшим інспектором з питань підготовки до звільнення ОСОБА_2 , 04.09.2018 року близько 15:40 год. для телефонного дзвінка був доставлений ОСОБА_1 , який телефонував своїм рідним та знайомим за номерами вказаними заяві, однак близько 16:35 год. останній спробував зателефонувати за номером, який в заяві вказаний не був. На вимогу члена оперативної групи ОСОБА_2 припинити даний телефонний дзвінок, ОСОБА_1 не відреагував та продовжував розмовляти по телефону, а після повторного зауваження почав реагувати неадекватно, звертаючись на підвищених тонах та вживаючи при цьому нецензурну лайку. Прямуючи до камер засуджений продовжував висловлюватися нецензурними висловами так, щоб чули інші засудженні, чим порушив вимоги п. п. 1, 2, 3, ст. 9, п. п. 1, 3 ч. 3, п. 10 ч. 4 ст. 107 КВК України та був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КВК України засудженим надається, в тому числі й під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров`я, право на телефонні розмови (у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку) без обмеження їх кількості під контролем адміністрації, а також користуватися глобальною мережею Інтернет. Телефонні розмови оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови між засудженими, які перебувають у місцях позбавлення волі, забороняються. Телефонні розмови та користування у глобальній мережі Інтернет оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови проводяться протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну, а за необхідності та за погодженням з адміністрацією - у будь-який час.

Відповідно до рапорта молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ "Городищенська ВК (№ 96)" ОСОБА_3 . 06.09.2018 року о 06 годині 25 хвилин під час чергового обходу сектору максимального рівня безпеки було виявлено засудженого ОСОБА_1 , який лежав на своєму спальному місці вкрившись ковдрою. На неодноразові зауваження засуджений не реагував.

Відповідно до рапорта молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ "Городищенська ВК (№ 96)" ОСОБА_4 . 10.09.2018 о 06 годині 25 хвилин під час чергового обходу сектору максимального рівня безпеки було виявлено засудженого ОСОБА_1 , який лежав на своєму спальному місці вкрившись ковдрою. На неодноразові зауваження засуджений не реагував.

Відповідно до рапорта молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ "Городищенська ВК (№ 96)" ОСОБА_5 14.09.2018 року о 06 годині 30 хвилин під час чергового обходу сектору максимального рівня безпеки було виявлено засудженого ОСОБА_1 , який лежав на своєму спальному місці вкрившись ковдрою. На неодноразові зауваження засуджений не реагував.

Відповідно до рапорта молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ "Городищенська ВК (№ 96)" ОСОБА_3 . 22.09.2018 о 06 годині 30 хвилин під час чергового обходу сектору максимального рівня безпеки було виявлено засудженого ОСОБА_1 , який лежав на своєму спальному місці вкрившись ковдрою. На неодноразові зауваження засуджений не реагував.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

Згідно із абзацами 1, 2 частини 1 розділу VІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання, у кожній установі виконання покарань організовується суворо регламентований розпорядок дня з урахуванням особливостей роботи з різними категоріями засуджених, оперативної обстановки, пори року, місцевих умов та інших конкретних обставин. Розпорядок дня включає в себе підйом, туалет, фізичну зарядку, приймання їжі, розвід на роботу, перебування на виробництві та навчанні, перевірку наявності засуджених, проведення виховних, культурно-масових та спортивно-оздоровчих заходів тощо. При цьому передбачаються безперервний восьмигодинний сон засуджених і надання їм вільного часу не менше ніж дві години. Розпорядок дня установи передбачає порядок та час роботи всіх підрозділів, об`єктів та дільниць установи, у тому числі ДІЗО, ПКТ, секторів середнього і максимального рівнів безпеки, дільниці слідчого ізолятора, їдальні, перукарні, лазні, пральні, крамниці. Розпорядок дня, розроблений відповідно до типового розпорядку дня засуджених (додаток 8), затверджується наказом начальника установи виконання покарань, узгоджується з начальником міжрегіонального управління, доводиться до відома засуджених і персоналу та розміщується на стенді в черговій частині, місцях цілодобового несення служби черговою зміною, місцях надання побутових послуг засудженим, відділеннях соціально-психологічної служби КПП між житловою і виробничою зонами, а також кімнатах очікування громадян, які прибули на побачення.

Відповідно до ч. ч. 3, 16 ст. 134 КВК України стягнення може бути накладене лише на особу, яка вчинила проступок, і не пізніше десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилась перевірка, то з дня її закінчення, але не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Адміністрація колонії при встановленні факту порушення особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, вимог режиму зобов`язана невідкладно розпочати перевірку причин, обставин і мотивів вчинення порушення, поведінки цієї особи до вчинення проступку, визначити кількість і характер раніше накладених стягнень, а також отримати її пояснення про суть проступку. За наслідками такої перевірки приймається рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення та обґрунтовується їх вид.

Відповідно до положень ст. 135 КВК України питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії.

До складу дисциплінарної комісії входять начальник установи виконання покарань, його заступники та начальники служб установи, які за своїми функціональними обов`язками безпосередньо спілкуються з особами, які відбувають покарання у виді позбавлення волі. Очолює дисциплінарну комісію начальник установи виконання покарань або особа, яка виконує його обов`язки.

На засідання дисциплінарної комісії запрошуються й інші особи, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності. Члени спостережних комісій на відповідній території мають право бути присутніми на засіданні дисциплінарної комісії та мають право дорадчого голосу.

Особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має бути повідомлена про місце і час засідання дисциплінарної комісії не пізніше ніж за одну добу до його проведення. За заявою засудженого цей термін може бути продовжено, але не більш як на дві доби.

Особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має право користуватися послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії, який представлятиме її інтереси під час засідання комісії. Якщо особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, не має доступу до адвоката або фахівця в галузі права, адміністрація установи виконання покарання зобов`язана надати йому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги.

Під час засідання дисциплінарної комісії заслуховуються пояснення засудженого та його представника, свідків, інших осіб, залучених відповідно до частини третьої та абзацу сьомого частини п`ятої цієї статті, адміністрації установи виконання покарань, особи, яка ініціювала притягнення до дисциплінарної відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу.

Засуджений та/або його представник мають право: отримати інформацію про притягнення до дисциплінарної відповідальності, у тому числі документи, що стосуються справи, не пізніш як за одну добу до початку засідання дисциплінарної комісії; бути присутнім на засіданні дисциплінарної комісії під час розгляду питання про його притягнення до дисциплінарної відповідальності; ознайомлюватися з матеріалами дисциплінарного провадження та особової справи, робити виписки, знімати копії з них; надавати пояснення, заперечення та заявляти клопотання в усному та письмовому вигляді, надавати докази; подавати клопотання не пізніш як за двадцять чотири години до визначеного часу засідання про залучення до засідання дисциплінарної комісії осіб, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності.

Рішення про притягнення до відповідальності приймається більшістю голосів членів дисциплінарної комісії.

Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, яка відбуває покарання, має бути детально вмотивоване та може бути оскаржене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, або її представником до органу виконання покарань вищого рівня, прокурора чи суду.

Отже, відповідно до змісту описаних вище норм КВК України дисциплінарним проступком є протиправне, винне діяння особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань. При цьому, довести факт вчинення дисциплінарного проступку конкретною особою та наявності в її діях усіх ознак дисциплінарного проступку зобов`язаний персонал установи виконання покарань. Для цього адміністрації колонії надано ряд повноважень та покладено певні обов`язки, зокрема, адміністрація повинна провести відповідну перевірку, отримати пояснення особи, яка, на думку адміністрації, вчинила проступок, провести засідання дисциплінарної комісії питання про доцільність застосування стягнення, про яке повідомити таку особу, заслухати пояснення цієї особи на засіданні комісії, забезпечити таку особу можливістю скористатися послугами адвоката або фахівця в галузі права як під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії, так і на самому засіданні тощо.

Колегія суддів наголошує, що, з врахуванням наведеного вище, рішення адміністрації колонії про накладення на особу, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, буде законним лише у випадку, коли адміністрацією повністю дотримано процедури проведення перевірки певного факту, встановлено всі обставини та зібрано у встановленому законом порядку всі необхідні докази та забезпечено реалізацією зазначеною особою всіх наданих їй законом прав і гарантій.

Як встановив суд, працівники ДУ "Городищенська ВК (№ 96)" за результатом розгляду матеріалів відносно засудженого ОСОБА_1 по обставинах, описаних у зазначених вище рапортах, склали висновки про завершення перевірки та доцільність розглянути на засіданні дисциплінарної комісії колонії питання щодо притягнення засудженого до дисциплінарної відповідальності, згідно зі ст. 132 КВК України.

07.09.2018 року в.о начальника сектору для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі відділу із соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_6 та 13.09.2018 року, 19.09.2018 року і 24.09.2018 року начальник сектору для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі відділу із соціально-виховної та психологічної роботи майором внутрішньої служби Цуканов С.О. подали начальнику колонії рапорти, в яких клопотали перед дисциплінарною комісією колонії про притягнення засудженого ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності згідно зі ст. 132 КВК України.

Як вбачається з протоколів № 84 від 18.09.2018 року, № 86 від 25.09.2018 року та № 87 від 26.09.2018 року засідань дисциплінарної комісії, визнано доцільним застосування дисциплінарних стягнень щодо ОСОБА_1 . Також суд першої інстанції звернув увагу, що розгляд вказаних питань проводився дисциплінарною комісією за участю засудженого ОСОБА_1 .

В свою чергу, ОСОБА_1 стверджує, що відповідач в процесі здійснення перевірки за фактами, викладеними у зазначених вище рапортах співробітників колонії та засідань дисциплінарної комісії не забезпечив в межах своїх повноважень його права на захист (отримання допомоги адвоката).

Суд першої інстанції визнав доводи позивача щодо позбавлення його відповідачем права на захист безпідставними та необґрунтованими з таких підстав.

В матеріалах особової справи ОСОБА_1 є розписки, за змістом яких доведено до ОСОБА_1 , що він має можливість у встановлено порядку повідомити адвоката або іншого фахівця у галузі права, про участь на засіданні дисциплінарної комісії установи щодо доцільності застосування до нього заходів стягнення.

Також відповідач надав суду докази того, що на підставі заяви позивача від 14.09.2018 року, засідання дисциплінарної комісії було відкладено на 18.09.2018 року для забезпечення захисту останнього.

А відповідно до супровідних листів від 31.07.2018 року № 30/03/3255, від 17.08.2018 року № 30/03/3575 та від 28.09.2018 року № 30/03/4163 ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)" направляла до Рівненського обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги заяви ОСОБА_1 щодо надання позивачу правової допомоги.

Також суд зазначив, що відповідно до листа Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 04.10.2018 року № СВПР/248-18/к-248 встановлено, що адміністрацією ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)" вжито усіх необхідних заходів надання правової допомоги, скеровано звернення та призначено адвокатів центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Підсумовуючи наведене вище, суд першої інстанції вказав, що ним достовірно встановлено, що адміністрація колонії надала позивачу можливість в строк до початку розгляду дисциплінарною комісією питань про доцільність застосування дисциплінарних стягнень звернутися для отримання правової допомоги.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції безпідставним, враховуючи наступне.

Як зазначено вище, мотивуючи свій висновок у вказаній частині, суд першої інстанції вказав, що відповідно до супровідних листів від 31.07.2018 року № 30/03/3255, від 17.08.2018 року № 30/03/3575 та від 28.09.2018 року № 30/03/4163 (копії яких є в матеріалах справи) ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)" направляла до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Рівненській заяви ОСОБА_1 щодо надання позивачу правової допомоги.

В свою чергу позивач стверджує, що із зазначеними супровідними листами відповідач направляв його заяви про надання допомоги адвоката з інших питань, а саме щодо підготовки позовних заяв до суду.

Для з`ясування даного питання представник позивача адвокат Бідюк Т.В. 05.09.2019 року надіслала до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Рівненській запит щодо отримання Центом вказаних заяв та їх змісту.

З листа Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Рівненській області від 06.09.2019 року № 02-292, яким було надано відповідь на вказаний вище адвокатський запит і копію якого представник позивача надала апеляційному суду, колегія суддів встановила наступне: супровідний лист від 17.08.2018 року № 30/03/3575 (заява від 17.08.2018 року) надійшов до Центру 26.09.2018 року, суть звернення - підготовка і подання до суду документів процесуального характеру щодо умов тримання в колонії та представництво інтересів в суді (призначено адвоката Бідюк Т.В. згідно з дорученням від 27.09.2018 року № 017-0001523); супровідний лист від 28.09.2018 року № 30/03/4163 (заява від 28.09.2018 року) надійшов до Центру 10.10.2018 року, суть звернення - оскарження в суді рішень, винесених відносно нього на дисциплінарних комісіях (призначено адвоката Бідюк Т.В. згідно з дорученням від 11.10.2018 року № 017-0001601); супровідний лист від 31.07.2018 року № 30/03/3255 (заява від 31.07.2018 року) до Центру не надходив. Наведене підтверджується також змістом заяв ОСОБА_1 від 17.08.2018 року та від 28.09.2018 року, копії яких додано Центром до зазначеної відповіді.

Проаналізувавши зміст описаних вище письмових доказів, колегія суддів зазначає наступне: два із трьох супровідних листів, на які посилався відповідач як на доказ вчинення дій, спрямованих за забезпечення позивача юридичною допомогою в процесі розгляду питання щодо накладення на нього спірних дисциплінарних стягнень, стосувались інших питань, а третій - взагалі не був отриманий центром надання безоплатної правовою допомоги; два супровідних листи датовані 31.07.2018 року і 17.08.2018 року, тобто ще до складення описаних вище рапортів про вчинення позивачем дисциплінарних проступків, а третій 28.09.2018 року, тобто після накладення на позивача спірних дисциплінарних стягнень, отже, вказані супровідні листи в будь-якому випадку не могли стосуватись питання надання позивачу правової допомоги саме в процесі розгляду питання щодо накладення на нього спірних дисциплінарних стягнень; супровідний лист від 17.08.2018 року надійшов до Центру 26.09.2018 року, а від 28.09.2018 року - 10.10.2018 року, що свідчить про те, що звернення позивача про надання йому правової допомоги відповідач надсилав із значним запізненням; відповідач не надав жодних доказів надіслання вказаних супровідних листів до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Рівненській області у день їх складення, а надана відповідачем копія відомостей з обліково-адресної картки про направлення вихідної кореспонденції не підтверджує факту її надіслання.

Дослідивши та проаналізувавши наведені вище обставини та письмові докази, колегія суддів вважає підставними та обґрунтованими твердження позивача про те, відповідач всупереч вимогам ч. 5 ст. 135 КВК України не забезпечив йому можливість користуватися послугами адвоката або фахівця в галузі права в процесі перевірки та розгляду питань щодо застосування до нього оскаржених дисциплінарних стягнень.

При цьому, колегія суддів зазначає, що однією з основних гарантій засуджених в процесі вирішення питання щодо застосування до них дисциплінарних стягнень є отримання ними допомоги адвоката або фахівця в галузі права. При цьому, положеннями ст. 132 КВК України в імперативній формі встановлено обов`язок адміністрації установи виконання покарання надати засудженому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги, якщо особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, не має доступу до такої допомоги. Особливо актуальним дана обставина є з врахуванням того, що до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, застосовуються певні правові обмеження, що робить цю категорію осіб вразливою та менш незахищеною.

В цьому контексті колегія суддів враховує роз`яснення, надане в п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009, відповідно до якого положення частини першої статті 59 Конституції України «кожен має право на правову допомогу» треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.

Також у п. п. 3, 4 мотивувальної частини цього рішення Конституційного Суду України також надано наступні роз`яснення і мотиви.

Важливу роль у забезпеченні реалізації, захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина в Україні як демократичній, правовій державі відведено праву особи на правову допомогу, закріпленому у статті 59 Конституції України Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер. У контексті частини першої цієї статті "кожен має право на правову допомогу" поняття "кожен" охоплює всіх без винятку осіб - громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають на території України.

Крім того, реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права. Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у Рішенні від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника. Зокрема, в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини цього Рішення зазначено, що "закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (частина перша статті 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин".

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня.

Крім того, гарантування кожному права на правову допомогу є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року тощо.

За змістом статті 64 Конституції України конституційне право кожного на правову допомогу у жодному випадку не може бути обмежено. Відповідно до Основного Закону України положення "кожен має право на правову допомогу" (частина перша статті 59) є нормою прямої дії (частина третя статті 8), і навіть за умови, якщо це право не передбачене відповідними законами України чи іншими правовими актами, особа не може бути обмежена у його реалізації. Це стосується, зокрема, і права свідка на отримання правової допомоги під час допиту у кримінальному процесі та права особи у разі надання нею пояснень у державних органах.

Враховуючи наведене вище, зокрема, що відповідач не лише не забезпечив гарантоване Конституцією України і КВК України право ОСОБА_1 на отримання правової допомоги в процесі вирішення питання про накладення на нього спірних дисциплінарних стягнень, але й, як встановив суд, не вжив для цього жодних заходів в межах своїх повноважень, колегія суддів вважає, що дана обставина є грубим порушенням прав позивача у спірних правовідносинах, а тому сама по собі є достатньою підставою для визнання протиправними та скасування оскаржених постанов ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)".

Також колегія суддів зазначає, що основним мотивом суду першої інстанції на підтвердження правомірності оскаржених постанов відповідача було те, що факт вчинення позивачем порушень встановленого порядку відбування покарання підтверджується поясненням посадових осіб відповідача, а також що за цими фактами позивач пояснень не надавав, про що складено відповідні акти.

Однак такі висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, оскільки у спірних випадках факт вчиненням ОСОБА_1 дисциплінарних проступків не може підтверджуватись виключно поясненнями посадових осіб ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)", а також, як вбачається яз наявних в матеріалах справи копіях актів про відмову позивача надати пояснення, така відмова у кожному з випадків мотивована відсутністю адвоката.

Також колегія суддів вважає, що в частині вирішення питання правомірності накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення за порушення вимог п. п. 1, 2, 3, ст. 9, п. п. 1, 3 ч. 3, п. 10 ч. 4 ст. 107 КВК (нецензурні висловлювання на адресу працівників колонії), суд першої інстанції належним чином не дослідив і не встановив обставин, які передували стверджуваному відповідачем порушенню, зокрема, таке.

У вказаному вище рапорті від 04.09.2018 року стверджується, що близько 15:40 год. для телефонного дзвінка був доставлений ОСОБА_1 , який телефонував своїм рідним та знайомим за номерами вказаними заяві, однак близько 16:35 год. спробував зателефонувати за номером, який в заяві вказаний не був, в зв`язка уз чим член оперативної групи ОСОБА_2 вимагав припинити даний телефонний дзвінок.

В свою чергу, ОСОБА_1 стверджує, що у спірному випадку він телефонував на гарячу лінію Міністерства юстиції України щодо умов відбування покарання та інших питань і цей номер телефону був вказаний в його заяві, а працівники колонії припинили дану розмову, коли зрозуміли в чому полягає її зміст.

Так, відповідно до абзаців положень п. 2 Розділу XIV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року № 2823/5, адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин. Телефонні розмови проводяться за рахунок засудженого під контролем представника адміністрації установи виконанням покарань протягом дня у вільний від роботи час і поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну. Телефонні розмови надаються засудженому за його письмовою заявою, в якій зазначаються місцезнаходження, телефонний номер абонента та тривалість розмови. У разі якщо засуджений набирає телефонний номер абонента, який не зазначений у заяві, вживає під час телефонної розмови нецензурні слова, телефонна розмова припиняється, про що робиться відмітка на заяві засудженого. Факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених.

Як вбачається із змісту наявної в матеріалах справи заяви ОСОБА_1 від 04.09.2018 року, позивач просив надати йому дозвіл на телефонні розмови, зокрема, на номер НОМЕР_1 , який згідно з інформацією офіційного веб-сайту Міністерства юстиції України, є єдиним багатоканальним телефонним номером цього міністерства.

При цьому, на вказаній вище заяві відсутні будь-які відмітки, зроблені посадовими особами колонії, про те, що позивач телефонував на номер абонента, не зазначений у заяві, які це передбачено наведеним вище нормами п. 2 Розділу XIV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а тому встановити достовірність таких тверджень відповідача неможливо.

Також під час розгляду справи апеляційним судом представник відповідача не надав пояснень та доказів того, що ОСОБА_1 04.09.2018 року телефонував на номер, не зазначений у заяві, зокрема, не вказав, який це був номер.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає помилковим та необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскаржувані постанови ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)" про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень є правомірними.

Відповідно, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що дані постанови відповідача є протиправними та необґрунтованими, а тому підлягають скасуванню.

У відповідності із вимогами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи, через що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року у справі №460/518/19 скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення стягнення Державною установою "Городищенська виправна колонія (№ 96)" на засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 від 18.09.2018 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення стягнення Державною установою "Городищенська виправна колонія (№ 96)" на засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 від 18.09.2018 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення стягнення Державною установою "Городищенська виправна колонія (№ 96)" на засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 від 18.09.2018 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення стягнення Державною установою "Городищенська виправна колонія (№ 96)" на засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 від 25.09.2018 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення стягнення Державною установою "Городищенська виправна колонія (№ 96)" на засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 від 26.09.2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 23.09.2019р.