Справа № 490/8417/19
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/268/2019 Справа № 490/8417/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
26 вересня 2019 р. Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Гуденко О.А.,
при секретарі: Дудник Г.С.,
за участю представника позивача Мальченко К.С., відповідача ОСОБА_1 , перекладача Мохаммад Карім Гулам Джилані ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі Кривоозерського РС УДМС України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання в Миколаївському пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою ідентифікації та/або забезпечення видворення за межі території України, -
24 вересня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просив продовжити строк затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк необхідний для його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Позов мотивовано тим, що 26 березня 2019 року в с.Курячі Лозщи Кривоозерського району Миколаївської області співробітниками Кривоозерського ВП ГУНП в Миколаївській області був виявлений громадянин Ісламської Республіки Афганістан, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (далі Відповідач), який перебував на території України без законних підстав та документів, які б надавали право Відповідачу законно перебувати на території України на визначений строк, чим порушив вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства в Україні».
У ході опитування відповідач зазначив, що прибув в Україну приблизно у 2009 році нелегально, має в Україні дружину та дитину , проте документально не оформлені його батьківство та не зареєстровано шлюб, втратив паспортний документ, на час виявлення проживає без документів на право проживання в Україні.
У зв`язку з порушенням правил перебування іноземців та осіб без громадянства на території України 26.03.2019 року Кривоозерським районним відділом УДМС України в Миколаївській області особу було затримано на 72 години для подання позовної заяви про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації.
Рішенням від 29.03.2019 року Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області задоволено адміністративний позов у справі № 473/1393/19 та ухвалено затримати громадянина Ісламської Республіки Афганістан, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з поміщенням його до державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, ДМС України» з метою ідентифікації, на строк шість місяців з дати затримання. Відповідач рішення суду першої інстанції до апеляційного суду не оскаржував.

Зважаючи на те, що відповідач не має документа, який дає йому право на виїзд з України УДМС України в Миколаївській області відповідно до пункту 2.7. Інструкції Про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом МВС України, СБ України та АДПС України № 353/271/150 від 23.04.2012 року, було вжито ряд заходів щодо ідентифікації та документування громадянина Ісламської Республіки Афганістан, ОСОБА_3 , які на разі тривають.

Під час перебування в Миколаївському ПТПІ відповідач до Державної міграційної служби України з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався. Неодноразово відмовився заповняти анкету встановленого зразка до Посольства Афганістан з метою його ідентифікації та документування сертифікатом на повернення до країни .

На даний час неможливо завершити проведення процедури його ідентифікавції , оскільки відсутня співпраці з ним, так і не одержана будь-яка інформація з країни його громадянської належності ,у зв`язку з чим виникла необхідність продовження строку його затримання, оскільки існує ризик втечі, що змушує позивача звернутись із даним позовом до суду.

Ухвалою попереднього складу суду від 23 вересня 2019 року аналогічний позов, з яким позивач звернувся до суду 20 вересня 2019 року, був повернутий позивачеві в звязку з неусуненням недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 24 вересня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду.

Ухвалою суду від 24.09.2019 судове засідання по розгляду даної справи призначено на 24 вересня 2019 року 16 годину 20 хвилин, у режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 24.09.2019 залучено у якості перекладача до участі в справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі Кривоозерського РС УДМС України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання в Миколаївському пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою ідентифікації та/або забезпечення видворення за межі території України - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 24 вересня 2019 року доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Миколаївській області та/або Вознесенському місцевому центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням та надати безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_2 у даній справі та оголошено переву у судовому засіданні до ІНФОРМАЦІЯ_3 о 9.30 год в приміщенні центрального районного суду м.Миколаєва також у режимі відеоконференції.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, виходячи з доводів якими обґрунтовується позовна заява, просив вимоги задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні за допомогою перекладача суду пояснив, що заперечує проти задоволення позову в частині затримання його на 18 місяців, оскільки має дружину та дитину на території України, яких повинен забезпечувати. Він дійсно відмовлявся від заповнення анкети з метою ідентифікації, оскільки зрозумів, що це вимагається для повернення його до Афганістану, проте там йде війна і він не бажає туди повертатися. В 2018 році він втратив паспорт та отримав у Приморському відділі поліції м.Одеса, де він фактично проживає разом з дружиною, довідку про втрату паспорта, яку в нього забрали співробітники Кривоозерського відділу поліції. В селі знаходився у будинку дружини , планував працювати у сільськогосподарському виробництві, до цього багато років працював вантажником на ринку "7кілометр" в Одесі. Не мав можливості звертатися до посольства з отриманням статутсу біженця чи отримання посвідки на проживання в Україні, оскільки не мав коштів на оплату цих послуг. Вважає, що працівники міграційної служби повинні були надати йому допомогу у оформленні документів на легальне проживання в Україні, оскільки він не має змоги повернутися в країну, де йдуть бойові дії. Він має намір особисто звернутися до посольства Афганістану в Україні, щоб отримати національний паспортний документ, потім укласти офіційний шлюб з дружиною та отримати право на постійне проживання в Україні. Чому не звертався з такими заявами з 2009 року до моменту затримання обгр3унтовано пояснити не міг. ЗАзначив, що в будь-якому разі не має змоги та бажання самостійно виїзджати ні в Афганістан, ні в іншу країну , оскільки не може покинути свою дитиину та не має на таке коштів.

Представник відповідача адвокат за Дорученням для надання безоплатної вторинної правової допомоги № 014-03-00190 ОСОБА_5 просив відмовити у позові з підстав, викладених у відзиві. Зазначив, що відсутнє ухиляння з боку ОСОБА_3 від співробітництва з органами міграційної служби, адже останні йому пояснили, що він має заповнити певні анкети не з метою просто ідентифікації, а з метою видворення до країни Афганістан, куди він не бажає повертатися. Зазначив,що якщо його зараз випустити, то він зобов`язується самостійно звернутися до посольства Афганістану для отримання пспортного документу та статусу біженця.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача за участі перекладача, якого було попереджено судом про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України, його представника дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Серед документів, наданих відповідачем, була лише копія національної ІДкартки.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 березня 2019 року, ухваленого у адмінстративній справі за позовом Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі Кривоозерського РС УДМС України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою ідентифікації та/або забезпечення видворення за межі території України -позов задоволено. Громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , затримати з поміщенням до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації та/абозабезпечення видворенняза межітериторії України строком на 6 (шість) місяців. На час апеляційного оскарження рішення суду громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , утримувати у Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

З вказаного рішення суду вбачається, що 29.03.2019 року позивач Управління Державної міграційної служби України у Миколаївській області в особі структурного підрозділу - Кривоозерського районного сектору - звернувся до суду з позовною заявою до відповідача громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації та /або забезпечення видворення за межі території України строком на шість місяців.

З моменту затримання відповдіч неодноразово відмовлявся письмово від заповнення анкетування з метою ідентифікації за визначеною фомою для звернення до Посольства Ісламської Республіки Афганістан. Позивачем неодноразово протгом червня -серпня 2019року звертався до вищеазазначеного посольства з запитами про проведення иідентифікації ОСОБА_3 та документування свідоцтвом на повернення в країну походження.

Відповіді на запити УДМС в Миколаївській області від Посольства не надходила, проте, як пояснив в судовому засіданні представник позиваач, в телефонній розмові працівники посольства пояснили, що для проведення ідентифікації відповідача необхідно заповнення анкети встановленого зразка.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (надалі за текстом - Закон № 3773-VI), який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч.3 ст.9 вказаного Закону № 3773-VI строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Так, відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 5 КАС України, іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право. Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У п.п. 7, 14, 15 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно з частин першої - другої ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 5 Конвенції передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Порядок дій працівників Державної міграційної служби України чітко визначений розділом IV Інструкції Про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства затвердженої спільним наказом МВС України, СБ України та АДПС України № 353/271/150 від 23.04.2012 року.

Пунктом 4, 7 цієї Інструкції передбачено, що іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.У рамках процедури примусового видворення органи ДМС, органи охорони державного кордону, органи СБУ: готують та подають до місцевого загального суду як адміністративного суду (далі - адміністративний суд) обґрунтовану позовну заяву; беруть участь у судовому розгляді; забезпечують участь у судовому розгляді іноземців, які затримані; ознайомлюють іноземця з судовим рішенням про його примусове видворення та порядком оскарження цього рішення (якщо це рішення не було вручене іноземцю одразу після його оголошення); забезпечують фактичне виконання рішення суду про примусове видворення іноземця або іншого рішення суду, прийнятого з метою забезпечення примусового видворення.

Згідно розділу IIІ "Порядок дій посадових осіб органів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ під час ініціювання рішень щодо примусового видворення іноземців за межі України" вказаної інструкції - у разі виявлення підстав, передбачених частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», органи ДМС, органи охорони державного кордону та органи СБУ залежно від обставин виявлення/затримання іноземця невідкладно готують позовну заяву до адміністративного суду.

За наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, або за наявності ризику його втечі, а так само у разі відсутності в іноземця, що вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, органи ДМС, орган охорони державного кордону або орган СБУ подають до адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням ПТПІ позовну заяву відповідно до частини першої статті 289 КАСУ.

Відповідно до частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі території України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як вісімнадцять місяців.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Частинами 11 - 13 названої статті Кодексу адміністративного судочинства України установлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 року № 141 затверджено Інструкцію про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Ця Інструкція регулює порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), та визначає порядок дій посадових осіб ПТПІ, територіальних органів та підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону при розміщенні іноземців та осіб без громадянства в ПТПІ, їх утриманні, передачі та звільненні з ПТПІ.

Пунктом 12 зазначеної інструкції встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Судом встановлено, що під час перебування громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_6 , в Державній установі «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України», останній не звертався із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, з працівниками міграційної служби не співпрацює, відомостей щодо підтвердження особи відповідача на даний час не надходило.

Строк затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні закінчується 26 вересня 2019 року.

Позивач вперше з адміністративним позовом звернувся до суду 20.08.2019 року, а отже позов подано в межах строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, встановленого законодавством України.

Разом з тим, з аналізу наведених норм права вбачається, що розгляд судами справ за адміністративним позовом про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україн в порядку ч.11-13 ст. 289 КАС України можливий лише за наявності прийнятого рішення або подачі адміністративного позову про примусове видворення такої особи - і наявності обгрунтованих підстав вважати, що особа , стосовної якої прийнято таке рішення або подано позов буде ухилятися від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

При цьому, суд враховує , що згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ практику Суду як джерело права.

Згідно пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Згідно п. 164 рішення Європейського суду з прав людини в справі "А. та інші проти Сполученого Королівства" (A. and Others v. the United Kingdom) будь-яке позбавлення свободи у відповідності до другої частини пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим лише до тих пір, поки йде процес депортації або екстрадиції. Якщо така процедура не виконується з належною ретельністю, позбавлення волі перестає бути допустимим відповідно до пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 42 рішення Європейського суду з прав людини «Ливада проти України»).

Оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову та для продовження затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , оскільки:

- жодних даних про те, що уповноваженим органом держави України прийнято рішення про примусове видворення громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_3 за межі території України чи центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України подано позов до суду про примусове видворення громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_3 за межі України - матеріали справи не містять і на таке представник позивача не посилався;

- вжиття адміністративно-правових заходів, передбачених Інструкцією про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, спрямованих на примушування іноземців, які не законно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їхньому бажання, в т.ч. ідентифікації іноземця, без наявності судового рішення про примусове видворення іноземця, та про затримання його з метою ідентифікації та з метою забезпечення примусового видворення, тобто коли процедура видворення не здійснюється, в світлі пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, не може розглядатися як законна підстава для продовження затримання іноземця та розміщення його в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (ПТПІ).

Також , враховуючи принцип диспозитивності закріплений в ст. 9 КАС України, а саме розгляд судом адміністративних справ не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог , суд приймає ждо уваги, що в межах даного адміністративного позову позивач звернувся до суду з вимогами про продовження строку затримання відповідача саме з метою його ідентифікацї для забезпечення примусового видворення за межі території України - за умови відсутності такого рішення.

Також з рішення Вознесеньского міськрайонного суду Миколаївської області від 29.03.2019 року, на підставі якого було затримано відповідача, вбачається ,що його затримано саме з метою та/або забезпечення видворення за межі території України, а не з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

З огляду на те, що хоча позивачем і доведено те, що неможливо ідентифікувати відповідача у строк до 26.09.2019 року і в нього відсутній документ, що дає право на виїзд з України, проте відсутні обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення - адже таке рішення на час звернення до суду з цим позов не прийнято і позивач з такими вимогами до суду не звертався взагалі .

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 194, 211, 217, 241, 24, 245, 246, 289 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позову Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі Кривоозерського РС УДМС України в Миколаївській області до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про продовження строку затримання в Миколаївському пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою ідентифікації та/або забезпечення видворення за межі території України - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.А. Гуденко