Справа № 200/10486/19-а
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 р. Справа№200/10486/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. при секретарі судового засідання Столяренко Я.С. розглянув в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

про визнання протиправною та скасування вимоги

за участю:

від відповідача: ОСОБА_2

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-39271-45 від 16.05.2019.

В обґрунтування вимог позивач зазначила, що визначення відповідачем недоїмки позивача та прийняття порушує статтю 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», за змістом частини 4 якої від сплати єдиного внеску звільнено пенсіонерів за віком та інвалідів, що отримують пенсію або соціальну допомогу. Позивач зазначила, що в контексті положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Позивач зауважила на тому, що отримує пенсію по інвалідності, із заявою про добровільну участь у системі загальнобов`язкового державного соціального страхування не зверталася, а тому є звільненою від сплати єдиного соціального внеску.

У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Згідно викладеного у відзиві право на звільнення від сплати єдиного соціального внеску мають фізичні особи підприємці, що перебувають на спрощеній системі оподаткування, які мають статус пенсіонера та за віком або інваліда та отримують пенсію або соціальну допомогу. Позивач самостійно надала звіт до контролюючого органу та задекларувала до сплати зобов`язання з єдиного доцільного внеску за 2018 рік. На підставі зазначеного звіту в обліковій картці відображено нарахування єдиного соціального внеску, на стягнення якого направлено позивачу вимогу.

В судовому засіданні представник відповідача наполягала на правомірності формування вимоги на сплату недоїмки..

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою від 28.08.2019 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання по справі призначено на 17.09.2019.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на пенсійному обліку як отримувач пенсії по інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 . Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач є фізичною особою-підприємцем, обліковується за ідентифікаційним номером НОМЕР_2 , місце проживання є: АДРЕСА_1 . Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ДФС у Донецькій області (Селидовське відділення). 04.02.2019 позивач надала до відповідача звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, в якому визначила до сплати єдиний внесок в загальній сумі 9828,72 грн., по 819,06 грн. на місяць в період з січня по грудень 2018 року.

На підставі наведеного звіту в інформаційній системи органів ДФС відображено нарахування єдиного внеску.

16.05.2019 відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу № Ф-39271-45, якою вимагається до стягнення недоїмка з єдиного соціального внеску, що обліковується станом на 31.03.2019 в сумі 9828,72 грн.

Станом на 31.08.2019 за даними ІКП за позивачем обліковується недоїмка в сумі 7992,60 грн.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року N 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 Закону N 2464-VI).

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону N 2464-VI).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону N 2464-VI).

Статтею 12 Закону № 2464-VI до завдань центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику віднесено забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску .

Недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6 статті 1 Закону України № 2464-VІІІ).

Згідно з пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону N 2464-VI (у редакції Закону N 77-VIII від 28.12.2014) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 статті 4 Закону N 2464-VI (у редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017, що набрав чинності з 01.01.2018) особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз цієї норми в редакціях, що діяли в спірний у цій справі період, свідчить про те, що від сплати за себе єдиного внеску звільняються фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, за наявності двох обов`язкових умов: 1 - отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", 2 - отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Відповідно до наявних в матеріалах справи документів позивач має третю групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК №0704335 від 13.06.2017 (черговий огляд 13.06.2019), згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 позивач отримує пенсію по інвалідності. Таким чином, в силу вимог частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», позивач звільнена від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування та не має обов`язку щодо його сплати.

З приводу доводів відповідача про самостійне визначення позивачем суми єдиного соціального внеску суд зазначає наступне.

Згідно приписів частини статті 4 Закону України N 2464-VI особи, що , звільняються від сплати за себе єдиного внеску можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок укладення договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування або одноразову сплату у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування врегульовано ст. 10 Закону N 2464 та розділом V Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. N 449 .

Положеннями наведених нормативно-правових актів визначено, що договір про добровільну участь особи у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування укладається на підставі заяви особи, що має намір укласти такий договір.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач у відповідності до статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» уклав з Пенсійним фондом договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За таких обставин, беручи до уваги, що позивач є особою з інвалідністю та отримує відповідну пенсію, не виявила наміру сплачувати єдиний соціальний внесок на умовах участі у системі добровільного загальнообов`язкового державного соціального страхування, суд не приймає до уваги доводи відповідача про наявність в позивача обов`язку сплачувати єдиний соціальний внесок через надання позивачем до контролюючого органу звіту про суму нарахованого єдиного внеску.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VІ (9-3 в редакції Закону № 2464-VIІІ чинній до Закону № 219-VІІІ від 02.03.2015), платники єдиного внеску, визначені статтею 4 цього Закону, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції (далі Закон № 1669-VII), де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VІ, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Серед обов`язків платника єдиного внеску, визначених частиною другою статті 6 Закону України № 2464-VI наявний обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пункт 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 2464-VІ є чинним та не скасований на час прийняття спірної вимоги, будь-яких змін, пов`язаних із його дійсністю до цього Закону не вносилося.

Статтею 1 Закону № 1669-VII встановлено наступне: період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону № 2464-VІ.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р. "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" на виконання абзацу третього пункту 5 статті 1-1 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1669-VII затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, в якому також зазначено м. Селидове, де перебуває позивач та орган ДФС, у якому на обліку він перебуває, та м. Маріуполь, де здійснює свої повноваження відповідач.

Отже, з наведених вище нормативно-правових актів вбачається, що на час виникнення спірної суми 2018 рік та на час прийняття відповідачем спірної вимоги населені пункти, в яких зареєстрована позивач і де розташовані відповідач та фіскальні органи, де перебувала на обліку позивач, включені до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Оскільки Указ Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 набув чинності, із врахуванням змісту частини 1 статті 1 Закону № 1669-VII період проведення антитерористичної операції розпочався. Про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не опубліковувався, проведення антитерористичної операції триває.

Наведені положення також свідчать про звільнення позивача від обов`язку щодо сплати єдиного внеску за 2018 рік у строки, встановлені Законом України № 2464-VI.

Враховуючи викладене вище, спірна вимога № Ф-139271-45 від 16.05.2019, якою визначено до стягнення з позивача недоїмку з єдиного внеску за 2018 рік, є протиправною та підлягає скасуванню, а заявлені позивачем вимоги про її скасування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене вище сплачений позивачем судовий збір у сумі 768,40 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

З огляду на викладене вище, на підставі положень закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (87526, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця 130 Таганрозької дивізії, будинок 114, ідентифікаційний код юридичної особи 39406028) про визнання протиправними дій, скасування вимоги та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити повністю.

Скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про сплату недоїмки № Ф-39271-45 від 16.05.2019.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складений 23 вересня 2019 року.

Суддя А.С. Михайлик