Справа № 640/9081/19
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9081/19 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Файдюка В.В.

за участю секретаря судового засідання Білоус А.С.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 04 липня 2019 року про повернення позовної заяви у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва із позовом до Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 04.07.2019 р. позовну заяву повернуто.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час винесення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, оскільки не враховано, що в позовній заяві позивачем було визначено позовні вимоги.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 25.09.2019 р. о 14:05 год.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Також просить здійснювати подальший розгляд справи без участі його представника. Вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Позивач про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив.

Зважаючи на неявку в судове засідання сторін, колегія суддів ухвалила подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для повернення позовної заяви ОСОБА_1 стало неусунення нею недоліків позовної заяви, а саме: незазначення позивачем в прохальній частині позовної заяви чіткого визначення способу судового захисту позивача.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

За правилами адміністративного судочинства позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також вимогам ст. 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно зі п. 4 ч. 5 вказаної статті, в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем способи судового захисту свого права, свободи чи інтересу, які повинні формулюватися максимально чітко і зрозуміло. Обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти з настанням яких суб`єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини. Позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, складають підставу позову. Підстава позову перебуває у нерозривному логічному взаємозв`язку із змістом позовних вимог (з предметом позову). Виклад обставин підстав позову необхідний для визначення тотожності позову та визначення предмета доказування в спорі між сторонами.

Частиною 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, позовна заява повинна містити максимально чітко і зрозуміло сформовані позовні вимоги.

Як вбачається з копії позовної заяви, наявної в матеріалах справи, позивачем заявлені наступні позовні вимоги (а.с. 33-37):

- визнання неправомірними дій Міністерства охорони здоров`я України (далі - МОЗ України) щодо надання КНП КДЦ Деснянського району м.Києва ліцензії МОЗ України від 18.09.2014 р. серії АЕ № 571198, виданої КНП КДЦ Деснянського району м.Києва на провадження господарської діяльності з медичної практики 30 лікарів: ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_19, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_15 тощо, прийнятих на посади у стоматологічне відділення філії 3 вказаного КНП КДЦ Деснянського району м.Києва.

- визнання неправомірними дій МОЗ України щодо невжиття заходів для припинення незаконного надання стоматологічних медичних послуг без ліцензії МОЗ України на 4 поверсі у кабінетах №№ 415, 416, 417, 418, 420, 422, 423, 424 на вул. Матеюка лікарями: ОСОБА_2 , ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_17, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_18, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_12;

- зобов`язати МОЗ України виконати дії щодо припинення незаконного надання стоматологічних медичних послуг без ліцензії МОЗ України на 4 поверсі у кабінетах №№ 415, 416, 417, 418, 420, 422, 423, 424 на вул. Матеюка лікарями: ОСОБА_2 , ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_12, ОСОБА_10 ОСОБА_17, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_18, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_12 ;

- скасувати рішення ліцензійної комісії МОЗ України (протокол засідання) від 18.09.20144 р. № 35 щодо відповідності КНП КДЦ Деснянського району м.Києва № 26188308 ліцензійним умовам провадження господарської діяльності з медичної практики;

- визнати незаконно виданою МОЗ України КНП КДЦ Деснянського району м.Києва ліцензію від 18.09.2014 р. серії АЕ № 571198 частково, а саме: видану КНП КДЦ Деснянського району м.Києва на провадження господарської діяльності з медичної практики: місце провадження діяльності - м.Київ, вул. Закревського, буд. 81/1; м.Київ, просп. Маяковського, буд. 32-б; м.Київ, вул. Г.Драйзера, буд. 19; м.Київ, вул. Маяковського, буд. 18; м.Київ, вул. Академіка Курчатова, буд. 18-а; м.Київ, бульвар Вигурівський, буд. 4;

- скасувати ліцензію МОЗ України від 18.09.2014 р. серії АЕ № 571198 частково, а саме: щодо видачі КНП КДЦ Деснянського району м.Києва на провадження господарської діяльності з медичної практики: місце провадження господарської діяльності: м.Київ, вул. Закревського, буд. 81/1; м.Київ, просп. Маяковського, буд. 32-б; м.Київ, вул. Г.Драйзера, буд. 19; м.Київ, вул. Маяковського, буд. 18; м.Київ, вул. Академіка Курчатова, буд. 18-а; м.Київ, бульвар Вигурівський, буд. 4;

- зобов`язати МОЗ України анулювати ліцензію від 18.09.2014 р. серії АЕ № 571198 частково, а саме: щодо видачі КНП КДЦ Деснянського району м.Києва на провадження господарської діяльності з медичної практики: місце провадження господарської діяльності: м.Київ, вул. Закревського, буд. 81/1; м.Київ, просп. Маяковського, буд. 32-б; м. Київ , вул. Г .Драйзера , буд. 19 ; м . Київ, вул. Маяковського , буд. 18; м . Київ , вул. Академіка Курчатова , буд. 18-а; м.Київ, бульвар Вигурівський, буд. 4;

- стягнути з Міністерства охорони здоров`я України 536 112,00 гривень на користь ОСОБА_13 в якості відшкодування моральної шкоди;

- стягнути з КДЦ Деснянського району м.Києва 11 794 464,00 гривні моральної шкоди на користь ОСОБА_13 .

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що КДЦ Деснянського району м.Києва здійснює свою діяльність на підставі незаконно отриманої ліцензії МОЗ, а понад 30 лікарів стоматологічного відділення філії 3 вказаного підприємства здійснюють медичну діяльність без відповідного майна, обладнання приміщень. Також позивач вказує на те, що незаконними діями МОЗ України було завдано їй моральну шкоду, що полягає у непоновленні її на роботі на підставі судового рішення тривалий час в результаті чого вона як матір-одиначка позбавлена фінансової можливості утримувати своїх неповнолітніх дітей.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали позовної заяви, що призвело до помилкового прийняття рішення про її повернення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції не позбавлений можливості в судовому засіданні уточнити позовні вимоги, залучити іншого відповідача, витребувати необхідні у справі докази з метою повного, об`єктивного розгляду справи та прийняття законного рішення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" вказав,що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. З рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2008 року у справі "Каіч та інші проти Хорватії" вбачається, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. Fгапсе Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В контексті наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, а тому, зазначена ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. ст. 312, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 04 липня 2019 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О. Костюк

В.В. Файдюк