Справа № 140/1855/19
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8642/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Обрізка І.М., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Неофіт-Ко» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі № 140/1855/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Неофіт-Ко» до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції-Ксензюк А.Я.,

час ухвалення рішення - 18.07.2019 року,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк.

дата складання повного тексту рішення - 18.07.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Неофіт-Ко» (далі - ТзОВ «Неофіт-Ко», позивач) звернулося з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - УДВС ГТУЮ. відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови заступника начальника управління державної виконавчої служби - начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Куляши О.О. від 01 лютого 2019 року, зобов`язання розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Неофіт-Ко» за вих. №2 від 22 лютого 2019 року «Про залишення за собою нереалізованого майна» та виконати її вимоги.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є одним із стягувачів у зведеному ВП №29161638, з найбільшою сумою вимог до боржника на суму 1 268 165,78 грн. відповідно до постанов про заміну сторони у виконавчому провадженні від 21 червня 2018 року ВП №49194785. від 21 червня 2018 року ВП №30879250, від 21 червня 2018 року ВП №38684357.

21 серпня 2018 року за вих. №04-35/5431 позивача було повідомлено про те. що майно, яке перебуває у власності боржника ДП «ДГ «Рокині» було оцінено. Ринкова вартість оцінки становить 1 902 421,00 грн. ТзОВ «Неофіт-Ко» було надано реквізити для перерахування коштів (у разі реалізації майна: торгового центру, що знаходиться у смт Рокині, вул. Наукова, 4 ), проте жодних коштів після реалізації майна не надходило.

Як стверджує позивач, 14 лютого 2019 року ним було отримано лист від відповідача за №04- 35/559 від 29 грудня 2018 року, з якого слідує, що треті електронні торги з реалізації майна не відбулися у зв`язку відсутністю допущених учасників торгів, запропоновано ТзОВ «Неофіт-Ко», та іншим стягувачам, вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна.

ТзОВ «Неофіт-Ко» 23 лютого 2019 року було надіслано на адресу виконавчої служби заяву від 22 лютого 2019 року за вих. № 2 про залишення за собою нереалізованого майна.

Проте листом від 15 березня 2019 року №04-35/399 УДВС ГТУЮ повідомив позивача про те, що дії державного виконавця відділу, в частині звернення стягнення та передачі на реалізацію майна визнано такими, що не відповідають вимогам Закону. З огляду на це, заява про залишення за ТзОВ «Неофіт-Ко» нереалізованого майна, не може бути задоволена.

ТзОВ «Неофіт-Ко» звернулося до Волинського окружного адміністративного суду з вимогою про визнання неправомірними дій Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області щодо залишення заяви ТзОВ «Неофіт-Ко» за вих. №2 від 22 лютого 2019 року «Про залишення за собою нереалізованого майна» торгового центру, розташованого за адресою: Волинська область, Луцький район, смт Рокині, вул. Наукова, 4 без задоволення та зобов`язати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області розглянути заяву ТзОВ «Неофіт-Ко» за вих. №2 від 22 лютого 2019 року «Про залишення за собою нереалізованого майна» та виконати її вимоги.

Однак, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року у справі № 140/1572/19 у задоволенні позову відмовлено.

З посиланням на зміст даного рішення позивач зазначає, що 29 травня 2019 року було надано суду постанову заступника начальника Управління Державної виконавчої служби - начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 01 лютого 2019 року згідно якої дії державного виконавця в частині звернення стягнення та передачі на реалізацію майна визнано такою, що не відповідає вимогам Закону. Скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Грицені Г.Г. про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 21 листопада 2017 року №29161638.

Також позивач стверджує, що з даної постанови від 01 лютого 2019 року не вбачається правомірність винесення рішення, оскільки не було встановлено належність нерухомого майна боржника іншим фізичним чи юридичним особам. Перед винесенням даної постанови не було визначено, що дане майно не належить боржнику - ДП ДГ «Рокині», а лише зазначено, що відсутні відомості про реєстрацію права власності на даний торговий центр та те, що відповідно до технічного паспорту на об`єкт нерухомості дане майно належить державі в особі НААН України. Окрім того, дана постанова була відсутня в матеріалах виконавчого провадження по стягненню коштів з боржника ДП ДГ «Рокині». що ставить під сумнів її наявність на дату надіслання листа ТзОВ «Неофіт-Ко» за вих. №2 від 22 лютого 2019 року.

Вважає, постанову заступника начальника управління державної виконавчої служби - начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Куляши О.О. від 01 лютого 2019 року протиправною та просить її скасувати, а також зобов`язати відповідача розглянути заяву за вих. №2 від 22 лютого 2019 року «Про залишення за собою нереалізованого майна» та виконати її вимоги.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі № 140/1855/19 у позовних вимогах відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є протиправним та таким, що не ґрунтується на досліджених матеріалах справи.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що торговий центр належить саме державі Україна в особі НААН України, а відсутність майна боржника зумовить невиконання рішення судів про стягнення коштів.

Просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі № 140/1855/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

24.09.2019 року на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання представника ТзОВ «Неофіт-Ко» про відкладення розгляду справи, у зв`язку із неможливістю забезпечити явку представника.

Розглянувши дане клопотання колегія суддів звертає увагу на те, що воно є не обгрунтованим, крім того на підтвердження неможливості прибуття представника у судове засідання не надано жодних доказів, а його явка не визнана судом обов`язковою, тому колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання та вважає можливим проведення розгляду справи за його відсутності.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона піддягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що у разі виявлення порушень під час проведення контролю за рішеннями, діями державного виконавця відповідна посадова особа має право скасувати процесуальний документ державного виконавця та зобов`язати провести виконавчі дії в порядку, встановленому законом. У такому випадку посадова особа, що здійснювала перевірку, і зобов`язана забезпечити безпосередній контроль за виконавчим провадженням. А звернення стягнення шляхом продажу державного нерухомого майна - торгового центру, загальною площею 894,6 кв. м, що знаходиться за адресою: вул. Наукова, 4. смт. Рокині. Луцький район, Волинська область, суперечить чинному законодавству.

Як встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТзОВ «Неофіт-Ко» є стороною у зведеному виконавчому провадженні №29161638.

23 лютого 2019 року ТзОВ «Неофіт-Ко» надіслано на адресу виконавчої служби заяву від 22 лютого 2019 року за вих. №2 про залишення за собою нереалізованого майна (а. с. 13-15).

Листом від 15 березня 2019 №04-35/399 Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області повідомив позивача про те, що дії державного виконавця відділу, в частині звернення стягнення та передачі на реалізацію майна визнано такими, що не відповідають вимогам Закону. Відтак, заява про залишення за ТзОВ «Неофіт-Ко» нереалізованого майна, не може бути задоволена (а. с. 16).

Позивач, не погодившись із відмовою відповідача, викладеною у листі від 15 березня 2019 року №04-35/399, звернувся з позовом до суду про визнання неправомірними дій Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області щодо залишення заяви ТзОВ «Неофіт-Ко» за вих. №2 від 22 лютого 2019 року «Про залишення за собою нереалізованого майна» торгового центру, розташованого за адресою: Волинська область, Луцький район, смт Рокині, вул. Наукова, 4 без задоволення та зобов`язати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області розглянути заяву ТзОВ «Неофіт-Ко» за вих. №2 від 22 лютого 2019 року «Про залишення за собою нереалізованого майна» та виконати її вимоги.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Неофіт-Ко» за вих. №2 від 22 лютого 2019 року «Про залишення за собою нереалізованого майна» та виконати її вимоги, колегія суддів вказує наступне.

До Волинського окружного адміністративного суду апелянтом було подано позов до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській про:

- визнання неправомірними дії щодо залишення заяви ТзОВ «НЕОФІТ-КО» за вих. №2 від 22.02.2019 «Про залишення за собою нереалізованого майна» торгового центру, розташованого за адресою: Волинська область, Луцький район, смт. Рокині, вул. Наукова, 4 без задоволення;

- зобов`язання розглянути заяву ТзОВ «НЕОФІТ-КО» за вих. №2 від 22.02.2019 «Про залишення за собою нереалізованого майна» та виконати її вимоги.

Рішенням Волинського окружного адміністративного від 29.05.2019 року у справі № 140/1572/19, яке набрало законної сили, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕОФІТ-КО» до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - відмовлено повністю.

10.06.2019 року апелянтом було подано до Волинського окружного адміністративного суду позов до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про:

- визнання протиправною та скасування постанови заступника начальника управління державної виконавчої служби - начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Куляши О.О. від 01 лютого 2019 року;

- зобов`язання розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Неофіт-Ко» за вих. №2 від 22 лютого 2019 року «Про залишення за собою нереалізованого майна» та виконати її вимоги.

Відповідно до Закону України «Про державну виконавчу службу», до органів державної виконавчої служби відносяться:

-Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень;

-управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

-районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів встановила, що позовна вимога про зобов`язання розглянути заяву ТзОВ «НЕОФІТ-КО» за вих. №2 від 22.02.2019 «Про залишення за собою нереалізованого майна» та виконати її вимоги вирішена рішенням Волинського окружного адміністративного від 29.05.2019 року у справі № 140/1572/19, яке набрало законної сили, а тому приходить до висновку, що вона має бути залишена без розгляду відповідно до п.3 ч. 1 ст. 240 КАС України.

Ч. 1 ст.45 КАС України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Так, п.1 ч. 2 цієї статті встановлено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема подання скарги па судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Як видно із матеріалів справи, апелянт повторно звернувся до суду з позовною вимогою, яка вже вирішена рішення суду, а тому колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для повернення судового збору згідно п. 4 ч. 7 Закону України «Про судовий збір» при залишенні даної позовної заяви без розгляду.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови заступника начальника управління державної виконавчої служби - начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного їіериторіального управління юстиції у Волинській області Куляши О.О. від 01 лютого 2019 року, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок проведення виконавчих дій встановлений Законом України «Про виконавче провадження» №1404-УІП від 02 червня 2016 року зі змінами та доповненнями (далі - Закон України «Про виконавче провадження»).

Частина перша статті 1 Закону України Про виконавче провадження визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Згідно статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені. - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176. 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Керуючись частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виносні вся відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

З аналізу вищевказаних норм слідує, що у разі виявлення порушень під час проведення контролю за рішеннями, діями державного виконавця відповідна посадова особа має право скасувати процесуальний документ державного виконавця та зобов`язати провести виконавчі дії в порядку, встановленому законом. У такому випадку посадова особа, що здійснювала перевірку, і зобов`язана забезпечити безпосередній контроль за виконавчим провадженням.

Як слідує з матеріалів справи постановою заступника начальника Управління Державної виконавчої служби - начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 01 лютого 2019 року дії державного виконавця в частині звернення стягнення та передачі на реалізацію майна визнано такими, що не відповідають вимогам Закону, скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Грицені Г.Г. про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 21 листопада 2017 року №29161638. (а. с. 22).

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що приймаючи оскаржувану постанову від 01.02.2019 відповідач керувався саме вимогами абзацу другого частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, як слідує з матеріалів справи, в ході перевірки зведеного виконавчого провадження №29161638 було встановлено, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №88055681 щодо суб`єкта та Інформаційної довідки №88054884 щодо об`єкта нерухомого майна право власності на нерухоме майно за адресою: Луцький АДРЕСА_1 , смт. Рокині. вулиця Наукова, будинок 4 за Державним підприємством «Дослідне господарство «Рокині» Волинського інституту агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук» не зареєстровано.

Згідно технічного паспорта на торговий центр по вулиця Наукова, будинок №4, смт Рокині, Луцький район. Волинська область, виготовленого КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», станом на 26 травня 2014 року, власником зазначеного нерухомого майна є держава Україна в особі Української академії аграрних наук (а. с. 52-58).

Згідно частини другою статті 2 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» об`єкти майнового комплексу Національної академії наук України та об`єкти майнового комплексу національних галузевих академій наук належать відповідно Національній академії наук України та національним галузевим академіям на^/к на праві господарського відання і передаються ними організаціям, що віднесені до відання Національної академії наук України та до відання національних галузевих академій наук, на праві оперативного управління з урахуванням особливостей, встановлених ним Законом.

Стаття 4 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» визначає, що національні галузеві академії наук, здійснюючи повноваження з управління об`єктами майнового комплексу національних галузевих академій наук, забезпечують реалізацію прав держави як власника цих об`єктів, ефективно їх використовують та розпоряджаються цими об`єктами майнового комплексу у межах, визначених законодавством, а також надають дозвіл організаціям, що віднесені до відання національних галузевих академій наук, на укладення договорів оренди майна, утому числі нерухомого, що обліковується на балансах їх організацій.

Частиною другою статті 4 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» встановлено, що національні галузеві академії наук надають дозвіл на продаж майна організацій, що перебувають у віданні національних галузевих академій наук.

Крім того, як вбачається з листа Національної академії аграрних наук України від 20 листопада 2017 року №14юр-85, згідно з підпунктом 17 пункту 7 Статуту НААН України, Академія з метою покладених на неї завдань здійснює повноваження з управління державним майном, забезпечує його ефективне використання та розпоряджається ним у межах, визначених законодавством. Пункт 88 Статуту НААН України визначає, що майновий комплекс Академії складається з усіх матеріальних та нематеріальних активів, які перебувають на балансі Академії і наукових та інших установ, підприємств та організацій, що перебувають у її віданні, закріплені державою за Академією в безстрокове користування або придбані за рахунок бюджетних коштів, одержаних в результаті фінансово-господарської діяльності, чи набуті іншим шляхом, не забороненим законом. При цьому, згідно з пунктом 92 Статуту Національної академії аграрних наук України на нерухоме майно НААН, наукових та інших установ, підприємств та організацій, що перебувають у її віданні, не може бути накладено стягнення за претензіями кредиторів (а. с. 50-51).

Таким чином, звернення стягнення шляхом продажу державного нерухомого майна - торгового центру, загальною площею 894,6 кв. м, що знаходиться за адресою: вул. Наукова, 4, смт. Рокині, Луцький район, Волинська область, суперечить чинному законодавству.

Оскільки судом встановлено, що власником торгового центру, що знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, село Рокині, вулиця Наукова, будинок 4, є держава в особі Національної академії аграрних наук України і власник не погоджується із зверненням стягнення на державне нерухоме майно, про що було повідомлено державного виконавця листом від 07 грудня' 2018 року №10.2-12/579, то суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що дії державного виконавця не відповідають вимогам Законів України «Про виконавче провадження», «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», а постанова начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 01 лютого 2019 року є такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства яким регулюються спірні правовідносини (а. с. 49).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до статті 45, частини 8 статті 139 КАС України судові витрати не підлягають розподілу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції грунтується на не повно та не всебічно з`ясованих обставинах, проте доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обгрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обгрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, атому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу, без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 229, 240, 308. 310, 311, 313, 315, 316. 321. 322, 325,328. 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Неофіт-Ко» задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі № 140/1855/19 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови заступника начальника управління державної виконавчої служби начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Куляши О.О. від 01 лютого 2019 року - залишити без змін.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 1.8 липня 2019 року у справі № 140/1855/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Неофіт-Ко» за вих. №2 від 22 лютого 2019 року «Про залишення за собою нереалізованого майна» та виконати її вимоги - скасувати, а позовні вимоги в цій частині - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді І. М. Обрізко
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 26.09.2019 року