Справа № 340/1109/19
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2019 року м. Дніпросправа № 340/1109/19
(суддя Момонт Г.М. м. Кропивницький)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у справі №340/1109/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 03 травня 2019 року звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області, згідно з яким просить визнати протиправною відмову відповідача у списанні позивачу безнадійного податкового боргу з податків, зборів, платежів у сумі 205402,19 грн., у тому числі: ЄСВ (код платежу 71040000) в сумі 205 397,77 грн. та ЄСВ (код платежу 71010000) в сумі 4,42 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 30.01.2015 року позивач припинив свою підприємницьку діяльність, а в липні 2018 року звернувся до Олександрійського управління ГУ ДФС у Кіровоградській області щодо надання довідки про наявність/відсутність заборгованості за ФОП ОСОБА_1 зі сплати податків, зборів, платежів. 22.10.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про списання безнадійного податкового боргу, однак листом від 26.11.2018 року відповідач відмовив у списанні такого боргу з посиланням на норми п.7 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Позивач вважає відмову ГУ ДФС у Кіровоградській області неправомірною, оскільки поняття «фізичної особи» та «фізичної особи-підприємця» не є тотожними, а відповідно до ст.51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що дії відповідача щодо відмови у списанні ОСОБА_1 недоїмки з єдиного соціального внеску в сумі 205 402,19 грн. вчинені обґрунтовано та на підставі чинного законодавства.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами позивача викладеними у позовній заяві щодо протиправності відмови відповідача у списанні безнадійної заборгованості позивача, оскільки поняття «фізичної особи» та «фізичної особи-підприємця» не є тотожними, а відповідно до ст.51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скаргиї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що у період з 25.12.2000 року по 30.01.2015 року позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебував на обліку в органі доходів і зборів (а.с.8-12).

30.01.2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №6003700 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с.7, 12).

Відповідно до довідки Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 13.07.2018 р. №191/1011-28-53-03-12 за ФОП ОСОБА_1 рахується заборгованість, зокрема, із єдиного соціального внеску в сумі 205 397,77 грн. (а.с.13).

ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДФС у Кіровоградській області із заявою від 22.10.2018 року про списання безнадійного податкового боргу, в якій посилаючись на приписи пунктів 1, 2 Порядок списання непогашених грошових зобов`язань або податкового боргу після ліквідації платника податків, не пов`язаної з банкрутством, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 р. №1231, просив списати безнадійний податковий борг з податків, зборів, платежів у сумі 205 402,19 грн., у тому числі: ЄСВ (код платежу 71040000) в сумі 205 397,77 грн. та ЄСВ (код платежу 71010000) в сумі 4,42 грн. (а.с.14).

Листом від 26.11.2018 року Головне управління ДФС у Кіровоградській області повідомило ОСОБА_1 , що заборгованість зі сплати єдиного внеску списанню не підлягає відповідно до п.7 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (а.с.15).

Правомірність відмови Головного управління ДФС у Кіровоградській області у визнанні безнадійного податкового боргу позивача з ЄСВ у розмірі 205402,19 грн. є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Пунктом 1.3 статті 1 Податкового кодексу України встановлено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

При цьому, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2464-VI.

Відповідно до ч.7 ст.25 Закону України «Про облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» сума недоїмки не підлягає списанню, зокрема в разі укладення з платником єдиного внеску мирової угоди відповідно до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», крім випадків повної ліквідації юридичної особи або смерті фізичної особи, визнання її безвісно відсутньою, недієздатною, оголошення померлою та відсутності осіб, які відповідно до цього Закону несуть зобов`язання із сплати єдиного внеску.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що підставою для списання недоїмки з єдиного соціального внеску є ліквідація юридичної особи, смерть фізичної особи, визнання її безвісно відсутньою, недієздатною, оголошення померлою та відсутність осіб, які відповідно до Закону України «Про облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» несуть зобов`язання із сплати єдиного внеску.

При цьому, Законом України «Про облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» розмежовуються поняття «фізична особа», «фізична особа-підприємець» та «юридична особа» для визначення платників єдиного соціального внеску, бази нарахування та його розміру, тощо.

Відповідно до ч.1 ст.52 Цивільного кодексу України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Частиною 8 статті 25 Закону України «Про облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що у разі ліквідації юридичної особи - платника єдиного внеску або втрати платником з інших причин статусу платника єдиного внеску сума недоїмки сплачується за рахунок коштів та іншого майна платника. У такому разі відповідальними за погашення недоїмки є: ліквідаційна комісія - щодо юридичної особи - платника єдиного внеску, що ліквідується; юридична особа - щодо утворених нею філії, представництва або іншого відокремленого підрозділу - платника єдиного внеску, що ліквідується.

У разі недостатності у платника єдиного внеску коштів та іншого майна для сплати недоїмки відповідальними за її сплату є: засновники або учасники юридичної особи - платника єдиного внеску, що ліквідується, якщо згідно із законом вони несуть повну чи додаткову відповідальність за її зобов`язаннями; юридична особа - щодо утворених нею філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу - платника єдиного внеску, що ліквідується; правонаступники юридичної особи - платника єдиного внеску, що ліквідується.

У разі злиття, приєднання, виділення, поділу, перетворення платника єдиного внеску зобов`язання із сплати недоїмки покладаються на осіб, до яких відповідно до законодавства перейшли його права та обов`язки.

Тобто джерелом погашення заборгованості фізичної особи-підприємця є майно належне відповідній фізичній особі, яке може набуватися і після припинення підприємницької діяльності такою особою. Разом з тим, заборгованість юридичної особи погашається за рахунок належного їй майна, при цьому після ліквідації юридичної особи набуття нею іншого майна не можливо.

Зважаючи на викладене та враховуючи суть правовідносин пов`язаних з нарахуванням і сплатою єдиного соціального внеску, зважаючи на особливості пов`язані з адмініструванням такого внеску, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо помилковості ототожнення позивачем понять «ліквідації юридичної особи» та «припинення підприємницької діяльності фізичної особи» для цілей застосування припису ч.7 ст.25 Закону України «Про облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у справі №340/1109/19 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2019 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко