Справа № 200/5422/19-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2019 р. Справа№200/5422/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кониченка О.М., при секретарі судового засідання Глазовій Т.В., розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства ВЕСКО

до відповідача 1: Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

до відповідача 2: Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві

про визнання протиправною бездіяльність щодо невнесення до Реєстру заяв про повернення відшкодування по декларації за березень 2018 року у розмірі 258538 грн. та стягнення з Державного бюджету України заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість в розмірі 258538 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство ВЕСКО, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби відповідно до якої просив суд: визнати протиправною бездіяльність щодо невнесення до Реєстру заяв про повернення відшкодування по декларації за березень 2018 року у розмірі 258538 грн. та стягнути з Державного бюджету України заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість в розмірі 258538 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на бездіяльність відповідача 1, яка полягає у невнесенні до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування про узгодженість бюджетного відшкодування Приватного акціонерного товариства «ВЕСКО» по декларації за березень 2018 року у розмірі 258538,00 грн., яка узгоджена в судовому порядку відповідно до Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.09.2018 р. по справі №0540/5534/18-а.

Зазначене не внесення сум до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування порушує частину першу статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року щодо володіння своїм майном.

Звернув увагу суду, що протиправні дії відповідача 1 порушують приписи діючого законодавства України, а тому належним способом захисту порушеного права є стягнення заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість в розмірі 258538,00 грн., що відповідає позиції викладеній в Постанові Великої палати Верховного Суду по справі №826/7380/15 від 12.02.2019 року.

Відповідач 1, Офіс великих платників податків ДФС, в особі Запорізького управління 05.06.2019 року засобами електронного зв`язку (11.06.2019 року через канцелярію суду), надав до суду відзив на позов відповідно до якого просив у задоволенні позовних вимог відмовити, зазначивши, що ним здійснені всі заходи, передбачені законодавством. Звернув увагу суду, що Офіс ВПП ДФС вчинив всіх необхідних дій в межах своїх повноважень для включення сум ПДВ з бюджетного відшкодування до Реєстру, а саме в підсистемі АІС «Суди» системи АІС «Податковий блок» Офісом ВПП ДФС було здійснено опрацювання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 30.01.2019 р. по справі №0540/8487/18-а, тобто було внесено до автоматизованої системи «Податковий блок. Суди» всі необхідні дані по цій справі для збільшення Позивачу суми бюджетного відшкодування.

При цьому відповідач 1 посилається на адміністративну справу, у якій позивач не є стороною спору.

13 червня 2019 року позивач надав до суду відповідь на відзив де зазначив, що відповідач 1 не зважаючи на норму Закону (п.200.12 ст.200 Податкового кодексу України) яка встановлює обов`язковість внесення контролюючим органом відповідної інформації в Реєстр, не здійснив жодних необхідних дій щодо її внесення.

Ухвалою від 19 червня 2019 року суд залучив до участі в справі в якості другого відповідача - Головне управління Державної казначейської служби Донецької області та призначив справу до судового розгляду на 08 липня 2019 року.

16 липня 2019 року до суду надійшло клопотання від позивача, відповідно до якого він просив суд про вилучити Головне управління державної казначейської служби України у Донецькій області зі складу сторін по справі та залучити в якості третьої сторони без самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві.

Ухвалою від 16 липня 2019 року суд виключив другого відповідача Головне управління державної казначейської служби України у Донецькій області зі складу сторін по справі та залучив в якості співвідповідача - Головне управління державної казначейської служби України в м. Києві.

Відповідач 2 надав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що позовні вимоги позивача ним не визнаються, оскільки враховуючи порядок відшкодування ПДВ та той факт, що інформація від ДКСУ з Реєстру заяв по узгодженим сумам бюджетного відшкодування по ПрАТ «ВЕСКО» до Головного управління Казначейства не надходила, відповідно не було підстав для перерахування суми ПДВ.

Представник відповідача 2 у судове засідання не з`явився, згідно відзиву просив слухати справу за відсутності представника.

16 вересня 2019 року до прийняття рішення по справі від представника відповідача 1 до суду надійшло пояснення, де зазначив, що у відповідача 1 відсутні докази внесення сум ПДВ у розмірі 258538 грн., належних позивачу до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування станом на 16.09.2019 року.

Розглянувши матеріали справи та всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Приватне акціонерне товариство ВЕСКО, є юридичною особою включено до ЄДРПОУ за № 00282049.

Відповідач Офіс великих платників податків Державної фіскальнох служби є органом державної влади та здійснює владні управлінські функції, визначені Податковим Кодексом України (надалі в тексті Рішення- ПК України).

Як вбачається із матеріалів справи у провадженні Донецького окружного адміністративного суду перебувала справа № 0540/5534/18а за позовом Публічного акціонерного товариства Веско до Офісу великих платників податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27 червня 2018 року № у відповідності до якого зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 258538 грн. за березень 2018 року та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 129269 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства Веско (, 84205, Донецька область, м. Дружківка, вул. Індустріальна, 2) до Офісу великих платників податків ДФС (04119, м. Київ вул. Дегтярівська, 11Г) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27 червня 2018 року № був задоволений повністю.

Судом було визнано протиправним та скасувано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 27 червня 2018 року № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 258538 грн. за березень 2018 року та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 129269 грн.

Повне судове рішення по вищезазначеній справі було складено 26 вересня 2018 року.

Відповідач 1 - Офіс великих платників податків ДФС не погодився із Рішенням від 17 вересня 2018 року та 8 листопада 2018 року подав подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у задоволенні клопотання відповідача (апелянта) про продовження строку усунення недоліків відмовлено, апеляційну скаргу повернуто заявникові.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача відмовлено.

15 вересня 2019 року Першим апеляційним адміністративним судом повторно відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

З огляду на викладене судове рішення вступило в законну силу 20.12.2018 року.

Спірним питанням даної справи є визнання протиправної бездіяльності щодо не внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідних даних щодо відшкодування позивачу суми податку на додану вартість, стягнення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), Порядком ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 р. N 26, Порядком обліку платників податків і зборів затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року N 1588, Порядком формування Реєстру великих платників податків затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 21 жовтня 2015 року N 911.

Бюджетне відшкодування відповідно до п.п. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України - це відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків, визначений статтею 200 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно п. 200.7 ст. 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до п.п. 200.7.1 п. 200.7 ст. 200 ПК України формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

До такого Реєстру вносяться такі дані:

1) найменування платника податку та його індивідуальний податковий номер;

2) дата подання заяви про повернення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку, поданої у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання);

3) сума податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зазначена у кожній заяві, поданій у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), у тому числі окремо, яка підлягає перерахуванню на рахунок платника податку у банку та/або в рахунок сплати грошових зобов`язань, та/або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

4) сума податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зменшена на суму податкового боргу;

5) реквізити поточного рахунка платника податку для перерахування бюджетного відшкодування;

6) реквізити бюджетних рахунків для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

7) реквізити бюджетного рахунка, з якого здійснюється бюджетне відшкодування податку;

8) дата початку та закінчення проведення перевірки даних, зазначених у податковій декларації або уточнюючому розрахунку (в разі їх подання), в складі яких подана заява про повернення суми бюджетного відшкодування, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна);

9) сума податку, заявленого до бюджетного відшкодування, та дата поданої до контролюючого органу заяви в разі виникнення у платника податку необхідності змінити напрям узгодженого бюджетного відшкодування;

10) дата складення та вручення платнику податків акта перевірки;

11) дата та номер податкового повідомлення-рішення та сума бюджетного відшкодування за кожною заявою з урахуванням (у разі подання) уточнюючого розрахунку, неузгоджена контролюючим органом;

12) дата початку оскарження податкового повідомлення-рішення та сума бюджетного відшкодування, що оскаржується;

13) дата закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення та сума бюджетного відшкодування, узгоджена за результатами оскарження;

14) сума узгодженого контролюючим органом бюджетного відшкодування за кожною заявою та дата її узгодження;

15) дата та сума повернення бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку;

16) дата та сума зарахування (перерахування) в рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Внесення даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування посадовими особами відповідних органів здійснюється з дотриманням вимог законів щодо електронного підпису та електронного документообігу.

Порядок ведення та форма Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 200.7.2. статті 200 ПК України передбачено, що заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.

Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Згідно п. 200.8 ст. 200 ПК України до податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання) платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій.

У строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання) (п. 200.10 ст. 200 ПК України).

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. г) п. 200.12 ст. 200 ПК України зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

У цьому випадку, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів (п. 200.13 ст.200 ПКУ).

Відповідно до підпункту 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість від 25 січня 2017 року №26 (далі - Порядок №26).

Цей порядок визначає механізм ведення Мінфіном інформаційного ресурсу Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за формою згідно з додатком. Формування Реєстру здійснюється автоматично на підставі баз даних ДФС та Казначейства (пункти 1 та 3 Порядку № 26 набрали чинності з 1 квітня 2017 року).

Відповідно до п. 4 Порядку № 26 орган ДФС вносить до Реєстру, зокрема такі дані:

дату подання заяви про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - заява) на рахунок платника податку у банку, поданої у складі податкової декларації з податку на додану вартість (далі - податкова декларація) або уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість (далі - уточнюючий розрахунок) (в разі їх подання);

суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зазначену в кожній заяві, поданій у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), у тому числі окремо, яка підлягає перерахуванню на рахунок платника податку у банку та/або в рахунок сплати грошових зобов`язань, та/або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

дату початку та закінчення проведення перевірки даних податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), в складі яких подана заява, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна);

дату складення та вручення платнику податку акта перевірки;

дату та номер податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування за кожною заявою з урахуванням уточнюючого розрахунку (у разі їх подання), не узгоджену органом ДФС;

дату початку оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, що оскаржується;

дату закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, узгоджену за результатами оскарження;

суму узгодженого органом ДФС бюджетного відшкодування за кожною заявою та дату її узгодження.

Згідно п. 6 Порядку № 26 інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі органом ДФС на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 26 узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу Казначейства для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі та перераховується органом Казначейства у строки, передбачені пунктом 200.13 статті 200 Податкового кодексу України, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

При цьому органу Казначейства стають доступними для виконання узгоджені суми бюджетного відшкодування, зазначені в Реєстрі, які підлягають поверненню.

Суд зазначає, що з 20.12.2018 року передумовою для отримання платником податків належної йому суми бюджетного відшкодування є відображення органом ДФС в Реєстрі інформації про її узгодження.

Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Тобто судове рішення від 17 вересня 2018 року у справі № 0540/5534/18-а набуло чинності 20.12.2018р.

У порушенні п.200.12 ст.200 Податкового кодексу України, відповідач зобов`язаний був на наступний робочий після дня узгодження бюджетного відшкодування внести до реєстру відомості щодо дати закінчення оскарження податкового повідомлення рішення, тобто 20.12.2018р та суму яка була узгоджена.

Зазначена норма кореспондує з порядком ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість затвердженого постановою КМУ від 25 січня 2017 р. № 26, відповідно до п.4 якої, орган ДФС вносить до Реєстру такі дані, зокрема - дату закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, узгоджену за результатами оскарження,

Тобто, сума бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмір 258530,00 грн є узгодженою 20.12.2018року (з дня повернення апеляційної скарги відповідача 1).

Але, відповідач у порушенні норм податкового законодавства не відобразив в Реєстрі заяв інформацію щодо узгодженості 20.12.2018 року суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, чим допустив противоправну бездіяльність (доказів протилежного суду сторонами не надано).

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 05.06.2019 року зазначив що вчинив всіх необхідних дій в межах своїх повноважень для включення сум ПДВ з бюджетного відшкодування до реєстру, а саме в підсистемі А1С «Суди» системи АІС Податковий блок опрацював рішення Донецького окружного адміністративного суду. Тобто відповідач зазначає, що всі необхідні дії по даній справі для збільшення позивачу суми бюджетного відшкодування були виконані, а чому інформація не відобразилась в реєстрі відповідач не знає.

Також, відповідачем до матеріалів справи було долучено скріншот з підсистеми АІС «Суди» від 11.07.2019 року на підтвердження опрацювання відповідних судових рішень.

Але, у даному скріншоті міститься інформація про ухвалу про відкриття провадження у справі №0540/5534/18-а та рішення суду першої інстанції про задоволення позову, але інформація про Ухвалу першого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018 року як і інформація про набрання 20.12.2018р. рішення суду законної сили - відсутня.

Таким чином, наданий відповідачем скріншот начебто на підтвердження належного опрацювання відповідачем рішення суду, навпаки підтверджує його бездіяльність.

У своїх поясненнях представник відповідача 1 від 16.09.2019 року зазначив, що у відповідача відсутні докази внесення суми 258538 грн. до Рєестру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування.

Тобто відповідачем 1 допущена бездіяльність щодо невнесення до Реєстру заяв про повернення відшкодування по декларації за березень 2018 року у розмірі 258538 грн.

З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Офісу великих платників податків ДФС, щодо не внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування Приватному акціонерному товариству ВЕСКО в сумі 258538 грн. підлягають задоволенню, оскільки відповідачем 1 не були вчинені дії передбачені нормами Податкового кодексу України та Порядком ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість від 25 січня 2017 року № 26, що до внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника, а право позивача на отримання суми бюджетного відшкодування було порушено не внесенням даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Щодо позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 258538 грн., суд зазначає наступне.

Пунктом 200.12 статті 200 ПК України, зокрема, визначено, що узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів (пункт 200.13 статті 200 ПК України).

Вказані норми статті 200 ПК України узгоджуються з пунктами 6, 7, 11, 12 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість від 25 січня 2017 року № 26.

Формування Реєстру здійснюється автоматично на підставі баз даних ДФС та Казначейства.

Заяви автоматично вносяться до Реєстру протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.

Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення заяв до Реєстру.

Казначейство здійснює бюджетне відшкодування на підставі даних Реєстру, що містяться в інформаційному ресурсі Мінфіну, а також з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України та пункту 55 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Однак, віраховуючи ту обставину, що відповідачем 1 у порушення діючого законодавства сума ПДВ не внесена до Рєєстру, то позовні вимоги позивача щодо стягнення з державного бюджету ПДВ у сумі 258538 грн. підлягають задоволенню з наступних підстав.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на Постанову Великої палати Верховного Суду по справі №826/7380/15 від 12.02.2019 року, якою визначений єдиний ефективний способ захисту порушених прав позивача.

Суд першої інстанції погоджується із зазначеною позицією в силу ч. 5 ст. 242 КАС України з огляду на наступне.

У вищезазначеній Постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила: «Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

ЄСПЛ у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ та отримання пені на суму податку, не відшкодовану платнику протягом визначеного законодавством строку, позивач у цій справі має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету ПДВ у розмірі 4 млн 447 тис. 644 грн та пені в розмірі 211 тис. 1 грн 11 коп., які охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Ураховуючи наведене та з огляду на те, що такі способи захисту як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС України у м. Києві на користь товариства заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.

У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, викладеного в постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-881а15, від 17 листопада 2015 року у справі № 21-4371а15, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-2650а15, від 20 квітня 2016 року у справі № 21-452а16, від 07 березня 2017 року у справі № 820/19449/14, про те, що відшкодування ПДВ здійснюється органом Державної казначейської служби України з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 ПК України та Порядком № 39, оскільки на момент розгляду цієї справи Великою Палатою Верховного Суду вказаний спосіб захисту не є ефективним та не призводить до поновлення порушеного права платника податків».

Тому суд вважає за доцільне захисти порушене право позивача шляхом стягнення бюджетної заборгованості з огляду на ту обставину, що саме цей спосіб є ефективним на момент розгляду справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2. ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 75 КАС України передбачає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У відповідності до вимог ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повина довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Крім цього, вищезазначене рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, заява № 4909/04, рішення від 10 лютого 2010 року, яке відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

У відповідності до вимог ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

З урахуванням викладеного позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства ВЕСКО до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про визнання протиправною бездіяльність щодо невнесення до Реєстру заяв про повернення відшкодування по декларації за березень 2018 року у розмірі 258538 грн. та стягнення з Державного бюджету України заборгованісті бюджету із відшкодування податку на додану вартість в розмірі 258538 грн. - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, щодо щодо невнесення до Реєстру заяв про повернення відшкодування по декларації за березень 2018 року у розмірі 258538 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства ВЕСКО (84205, Донецька область, Дружківка, вул. Індустріальна, буд. 2,код ЄДРПОУ 00282049) бюджетну заборгованість з відшкодування податку на додану вартість в розмірі 258538 (двісті п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот тридцять вісім) грн.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства ВЕСКО (84205, Донецька область, Дружківка, вул. Індустріальна, буд. 2, ) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул.Дегтярівська, буд. 11 , ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 5799,07 грн.(п`ять тисяч сімсот дев`яносто дев`ять грн.) 07 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 23 вересня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.М. Кониченко