Справа № 540/1526/19
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1526/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

23 липня 2019 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (далі - відповідач - 1, УМВС України в Херсонській області), Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач - 2, МВС України) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а саме:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області та Міністерства внутрішніх справ України щодо не пропонування ОСОБА_1 реальної штатної рівнозначної або відповідної посади в Міністерстві внутрішніх справ або лавах Національної поліції України;

- зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області та Міністерство внутрішніх справ України запропонувати ОСОБА_1 реальну штатну рівнозначну або відповідну посади в Міністерстві внутрішніх справ або лавах Національної поліції України;

- визначити суд додатковий спосіб захисту порушених прав ОСОБА_1 та забезпечити реальне поновлення його на роботі із зобов`язанням суб`єктів владних повноважень вчинити конкретні дії по поновленню на роботі та згідно п.3 ч.1 ст. 5 КАС України заборонити відповідачам в подальшому звільняти ОСОБА_1 через скорочення штатів.

- стягнути солідарно з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області та Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн.

Ухвалою суду від 26 липня 2019 року відкрито спрощене провадження в справі та призначено розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні).

Обґрунтовуючи свою правову позицію позивач зазначив, що 11.06.2019 П`ятим апеляційним адміністративним судом винесено постанову по справі №540/2520/18, якою апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області залишено без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 року залишено без змін. Посилаючись на дане рішення, позивач вказує, що суд дійшов наступного висновку: «В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про вчинення з боку відповідача дій, спрямованих на забезпечення позивача штатною посадою, переведення його на іншу відповідну посаду або пропонування йому посади у лавах Національної Поліції України у випадку його відповідності, або проходження атестації (переатестації) тощо.». 19.06.2019 позивач звернувся до відповідача - 1 із скаргою, відповідно до якої просив негайно запропонувати йому реальну штатну рівнозначну або відповідну посаду в Міністерстві внутрішніх справ або в лавах Національної поліції України. І у разі надання ним згоди одразу призначити на неї шляхом видання відповідного наказу. 17.07.2019 позивач отримав відповідь від 10.07.2019 №43804/2-2019, відповідно до якої, голова ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області повідомив, що видано наказ №6 о/с, яким у тому числі майора міліції ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС. Також, зазначено, що використовувати ОСОБА_1 на службі в УМВС України в Херсонській області відсутня можливість у зв`язку з ти, що з 07.11.2015 органи міліції припинили здійснення функцій, наказом МВС України «Про організаційно - штатні питання» від 06.11.2015 №1388 скорочені всі штати УМВС та з 07.11.2015 в УМВС України в Херсонській області відсутні будь - які посади, міліція припинила свою діяльність, як правоохоронний орган України. Також, 17.07.2019 позивач отримав відповідь від Міністерства внутрішніх справ України, оформлену листом від 03.07.2019 №22/1/1-С-1424, якою позивачу аналогічно відмовлено у задоволенні його звернення. Враховуючи зазначене, позивач вважає бездіяльність відповідачів протиправною, що і стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом. Просив позов задовольнити повністю.

09.08.2019 представником відповідача -1 подано до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позовні вимоги не визнає обґрунтовуючи наступним. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду у справі №540/379/19 визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Херсонській області №3 о/с від 29.01.2019 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС України в Херсонській області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС України в Херсонській області. Зазначене рішення виконане УМВС України в Херсонській області шляхом видання наказу № 6 о/с від 13.05.2019. Також зазначає, що Ліквідаційна комісія УМВС України в Херсонській області не наділена компетенцією щодо призначення осіб на посади в органах Національної поліції України. Призначення на посади поліцейських відбувається відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію». При цьому, рішення щодо призначення особи на посади поліцейського є виключно компетенцією керівника територіального органу поліції. Звертає увагу на те, що УМВС України в Херсонській області за відсутності посад в ліквідованому органі, які можливо запропонувати ОСОБА_1 здійснила всі можливі заходи по працевлаштуванню останнього, такий обов`язок був виконаний відповідачем.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , відповідач - 1 заперечує, оскільки ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження наявності завданої моральної шкоди в розумінні ст. 23 ЦК України, на яку він посилається як на підставу для її відшкодування. Крім цього зазначає, що бездіяльність є протиправною та спричиняє відповідальність за моральну шкоду лише у випадках, коли законом передбачено обов`язок діяти у відповідних ситуаціях, за даних обставин такий обов`язок у ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області відсутній. Вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

19.08.2019 представником відповідача -2 подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає та зазначає наступне. Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон) втратив чинність Закон України «Про міліцію» (Відомості Верховної Ради УРСР, 1991 р., №4, ст. 20 із наступними змінами), у зв`язку з чим у позивача припинилися правові стосунки, пов`язані із проходженням служби в органах внутрішніх справ. Штат апарату МВС відповідно до статті 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» було скасовано (скорочено всі посади). Таким чином, в державі було прийнято рішення про ліквідацію органів внутрішніх справ зі скороченням всіх посад працівників міліції (атестованих співробітників). Зазначає, що позивач був атестованим працівником міліції та мав спеціальне звання «майор міліції». Позивач у трудових (службових) відносинах з МВС України не перебував. МВС України позивача з органів внутрішніх справ не звільняло, відповідно прав і інтересів його не порушувало. Наказом МВС України від 06.11.2015 № 1389 «Про затвердження Структури апарату Міністерства внутрішніх справ України» відповідно до Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» затверджено Структуру апарату МВС України. Загальновідомим є той факт, що в Міністерстві внутрішніх справ України скорочені всі посади атестованих співробітників та введено посади державних службовців. Звертає увагу суду на те, що позивач не проходив державну службу, а тому не може бути автоматично призначений на посаду державного службовця, оскільки процедура прийняття на державну службу регулюється Законом України «Про державну службу» та передбачає низку спеціальних заходів, наприклад таких як - проходження спеціальної перевірки, проходження стажування, проходження конкурсу тощо. Починаючи з 07.11.2015 в територіальних органах, закладах, установах або організаціях, які належать до сфери управління МВС України, відсутні атестовані посади (працівників зі спеціальним званням «міліції»). Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання МВС України працевлаштувати позивача на «реальну» штатну рівнозначну або відповідну посаду в Міністерстві є безпідставними та необґрунтованими. Враховуючи вищевикладене твердження позивача, що МВС України має всі відповідні законні підстави та повноваження для його працевлаштування є безпідставними. Також вважає, що для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди немає достатніх законних підстав. Просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду в справі 540/379/19 від 22 квітня 2019 року визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Херсонській області № 3 о/с від 29.01.2019 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС в Херсонській області, а також поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки Управління Міністерства внутрішніх справ в Херсонській області. Судове рішення набрало законної сили.

Наказом УМВС у Херсонській області «Про особовий склад» №6 о/с на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року в справі №540/379/19 скасовано пункт наказу УМВС України в Херсонській області від 29 січня 2019 року №3 о/с у частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_1 /М-182548/ та поновлено його на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС.

19.06.2019 року позивач звернувся до відповідачів із скаргою, відповідно до якої просив негайно запропонувати йому реальну штатну рівнозначну або відповідну посаду в міністерстві внутрішніх справ або в лавах Національної поліції України, і у разі надання ОСОБА_1 згоди одразу призначити на неї шляхом видання відповідного наказу.

Листом від 10.07.2019 №43804/2-20-19 голова ліквідаційної комісії УМВС України повідомив позивача про відсутність можливості використовувати ОСОБА_1 на службі в УМВС Украйни в Херсонській області, оскільки з 07.11.2015 органи міліції припинили здійснення функцій, покладених на них Законом України «Про міліцію», зазначений закон втратив чинність, наказом МВС України «Про організаційно - штатні питання» від 06.11.2015 №1388 скорочені всі штати УМВС, у зв`язку з чим з 07.11.2015 в УМВС України в Херсонській області відсутні будь - які посади, міліція припинила свою діяльність, як правоохоронний орган України.

Також, позивачем було отримано відповідь від відповідача -2, оформлену листом №22/1-С-1424 від 03.07.2019, відповідно до якої повідомлялося про підстави зазначені у відповіді відповідача - 1 та звернуто увагу на те, що вирішення питання подальшого проходження ОСОБА_1 служби перебуває у компетенції ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Херсонській області. Тому, керівництво МВС України позбавлено можливості запропонувати позивачу посаду атестованого працівника міліції, як в апараті Міністерства внутрішніх справ, так і в його територіальних органах. Крім цього, додатково роз`яснено, що відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. При цьому прийняття на службу провадиться на підставі волевиявлення громадянина. Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 запропоновано, з метою вирішення питання подальшого працевлаштування, звернутися до територіального органу поліції за місцем його проживання для участі в конкурсі на заміщення посад поліцейського. Крім цього, повідомлено, що Міністерством внутрішніх справ вжито заходів управлінського реагування та ліквідаційній комісії ГУ МВС України в Херсонській області надано доручення вжити вичерпних заходів щодо вирішення питання подальшого проходження ОСОБА_1 служби.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідачів щодо не пропонування йому реальної штатної рівнозначної або відповідної посади в Міністерстві внутрішніх справ або в лавах Національної поліції України, що і стало підставою звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Постановою Кабінет Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» прийняте рішення щодо створення Головного управління Національної поліції в Херсонській області. Цією ж постановою прийняте рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, в тому числі Управління МВС України в Херсонській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ч. 2 ст. 104 ЦК України).

Згідно із ч. З ст. 105 ЦК України учасники, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 105 ЦК України передбачено, що до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії. її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Відповідно до відомостей з ЄДРПОУ Управління МВС України в Херсонській області перебуває у стані припинення та на теперішній час не ліквідовано ().

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідачів запропонувати позивачу реальну штатну рівнозначну або відповідну посаду в лавах Міністерства внутрішніх справ або Національної поліції України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 877, Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон) систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про Національну поліцію» призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

У разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу (ч. 2 ст. 47 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про Національну поліцію» призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Керівник поліції призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України відповідно до пропозицій Міністра внутрішніх справ України (ч. 2 ст. 21 Закону).

Перший заступник та заступники керівника поліції призначаються на посаду та звільняються з посади Міністром внутрішніх справ України за поданням керівника поліції (ч. 4 ст. 21 Закону).

Основні повноваження Міністра внутрішніх справ України у відносинах з поліцією визначені у статті 16 Закону.

Аналіз вищевикладених положень законодавства свідчить, що територіальні органи поліції не належать до сфери управління МВС України та УМВС України в Херсонській області, а призначення на посади поліцейських здійснюється виключно посадовими особами органів (закладів, установ) поліції, за виключенням випадків, що зазначені в ст. 21 Закону України «Про Національну поліцію».

Національна поліція є самостійним центральним органом виконавчої влади, при цьому прийняття до органів поліції здійснюється відповідно до процедури, яка визначена Законом України «Про Національну поліцію».

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами було запропоновано ОСОБА_1 звернутися до територіального органу поліції за місцем його проживання для участі в конкурсі на заміщення посад поліцейського.

Враховуючи вищевикладене, твердження позивача, що МВС України та УМВС України в Херсонській області має всі відповідні законні підстави та повноваження для його працевлаштування в Міністерстві або в Національній поліції України є безпідставним та необґрунтованим.

Крім цього, як вже зазначалося судом вище, Наказом УМВС у Херсонській області «Про особовий склад» №6 о/с, на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року в справі №540/379/19, скасовано пункт наказу УМВС України в Херсонській області від 29 січня 2019 року №3 о/с у частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_1 /М-182548/ та поновлено його на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС.

Тобто, на даний час ОСОБА_1 перебуває в штаті УМВС України в Херсонській області.

Щодо позовних вимог позивача: заборонити відповідачам в подальшому звільняти ОСОБА_1 через скорочення штатів, суд зазначає наступне.

Аналіз даної вимоги свідчить, що фактично позивач просить суд прийняти рішення про утримання відповідачами від вчинення дій на майбутнє.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Аналіз даної норми свідчить, що судовому захисту підлягають лише порушене право, свобода або інтерес особи, при чому такі порушення мають полягати у відповідних правових наслідках у вигляді зміну стану прав та обов`язків позивача або створення об`єктивних перешкод у реалізації законного інтересу відповідної особи, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи.

Суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 10.3 Пленуму Вищого адміністративного суд України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє. (Правова позиція Верховного Суду України, постанова у справі № 6-951 цс 16 від 24.05.2017).

Зокрема Верховний Суд України дійшов висновку, що суд не має права забороняти щось на майбутнє з двох причин, оскільки: для захисту права суду необхідний факт його порушення, а чи відбудеться це у майбутньому - невідомо; способи захисту порушеного права не абстрактні і формулюються позивачем не як завгодно, а визначені виключно законом. Тому, якщо законом не передбачено такого способу захисту права «як зобов`язати посадову особу органу державної влади вчиняти певні дії в майбутньому», то у задоволенні такої позовної вимоги суду слід відмовити.

Отже, вимога позивача про заборону відповідачам в подальшому звільняти позивача через скорочення штатів також не підлягає задоволенню.

Окремо суд звертає увагу, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

У постанові від 13.06.2017 у справі № 21-1393а17 ВСУ роз`яснив, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Відсутність порушень відповідачами приписів спеціального законодавства є підставою для відмови в задоволенні, як похідних, позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження".

Вирішуючи питання про застосування ст.13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Аманн проти Швейцарії» (Заява N 27798/95 п.88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач належними доказами не підтвердив правомірність своїх вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Войтович І.І.

кат. 106030000