Справа № 1.380.2019.000006
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/5333/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року (суддя Костецький Н.В., час ухвалення 11:48 год., місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту 16.04.2019 року),

в адміністративній справі №1.380.2019.000006 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області,

про визнання протиправними і скасування припису та постанови про накладення штрафу,

встановив:

У січні 2019 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернулась в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ Держпраці у Львівській області, в якому просила: 1) визнати незаконним та скасувати припис №ЛВ3319/474/АВ/П від 27.11.2018 р. про усунення виявлених правопорушень, винесений головним державним інспектором Головного управління Держпраці у Львівській області Орнатом Т.М.; 2) визнати незаконною та скасувати постанову №3319/474/АВ/ФС від 22.12.2018 про накладення штрафу у розмірі 223380 грн., винесену першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Львівській області Грицак О.О..

Відповідач ГУ Держпраці у Львівській області позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано припис №ЛВ3319/474/АВ/П від 27.11.2018 р. про усунення виявлених правопорушень, винесений головним державним інспектором Головного управління Держпраці у Львівській області Орнатом Т.М. та постанову від 22.12.2018 р. №3319/474/АВ/ФС про накладення штрафу у розмірі 223380 грн., винесену першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Львівській області Грицак О.О..

З цим рішенням суду першої інстанції від 09.04.2019 року не погодився відповідач ГУ Держпраці у Львівській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що відповідачем проведено інспекційне відвідування у ФОП ОСОБА_1 , яким встановлено порушення позивачем ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України, а саме: допущено до роботи працівників по продажу продовольчих товарів: ОСОБА_2 (за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (за адресою: АДРЕСА_2 ) без укладення трудового договору, оформлення наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що оскільки постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 17.01.2019 р. у справі №466/9906/18 та постановою Франківського районного суду м. Львова від 17.01.2019 р. у справі №465/7631/18 ОСОБА_1 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, а тому постановою відповідача від 22.12.2018 р. про накладення штрафу, позивача було притягнуто до відповідальності за порушення тих самих вимог трудового законодавства. З цього приводу зазначає апелянт, що на момент винесення оскарженої постанови про накладення штрафу, позивач до адміністративної відповідальності не притягалась. Крім цього, покликається апелянт на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 06.03.2019 року у справі №522/12566/18 про те, що накладення на юридичних і фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, санкцій відповідно до ст.265 КЗпП не охоплюється поняттям «притягнення до адміністративної відповідальності», а адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності компетентних органів (посадових осіб) щодо накладення таких санкцій підсудні окружним адміністративним судам. Також вказує апелянт на те, що матеріалами справи, а саме письмовими поясненнями ОСОБА_2 , поясненнями ОСОБА_3 , зафіксованими засобами відеофіксації, підтверджено належність позивачу об`єкта перевірки за адресами АДРЕСА_3 . Також вказує апелянт, що вказаними вище постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 17.01.2019 р. та постановою Франківського районного суду м. Львова від 17.01.2019 р. підтверджується факт вчинення позивачем порушень законодавства про працю. Тому, суд першої інстанції безпідставно зробив висновок про відсутність в діях позивача порушень вимог законодавства про працю і безпідставно скасував Припис про усунення виявлених порушень.

За результатами апеляційного розгляду апелянт (відповідач) ГУ Держпраці у Львівській області просить скасувати рішення суду першої інстанції від 09.04.2019 року та прийняти нову постанову у справі, якою відмовити у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково, з врахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі листа Головного управління ДФС у Львівській області вх.№01-10/14008 від 28.08.2018 р., згідно наказу №2829П від 26.11.2018 року та відповідно до направлення №2631 від 26.11.2018 року, в період 27.11.2018 р. відповідачем ГУ Держпраці у Львівській області було проведено інспекційне відвідування у позивача ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин з працівниками, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці, праці неповнолітніх, гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків (а.с. 57, 61, 164, 165, 166).

27.11.2018 р. інспектором праці ГУ Держпраці у Львівській області складено Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ЛВ3319/474/АВ (а.с. 18-33).

Із змісту вказаного Акту інспекційного відвідування видно, що в ході інспекційного відвідування виявлено порушення позивачем ФОП ОСОБА_1 вимог ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП України та постанови КМ України №413 від 17.06.2015 року, а саме:

- допущено до роботи працівника по продажу продовольчих товарів: ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ) без укладення трудового договору, оформлення наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

- допущено до роботи працівника по продажу продовольчих товарів: ОСОБА_3 у магазині за адресою: АДРЕСА_2 без укладення трудового договору, оформлення наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В Акті зазначено, що в ході проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 не надано жодних документів (наказів про прийняття на роботу, трудових договорів, табелів обліку робочого часу, відомостей про нарахування та виплату заробітної плати та ін.) щодо працевлаштування осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ведення яких передбачено законодавством і при використані найманої праці, що свідчить про неналежне оформлення трудових відносин.

На підставі вищевказаного Акту винесено Припис про усунення виявлених порушень №ЛВ3319/474/АВ/П від 27.11.2018 р., згідно якого зобов`язано ФОП ОСОБА_1 усунути виявлені порушення вимог частин 1 і 3 ст.24 КЗпП України у строк до 10.12.2018 року (а.с.34-35).

Також, за результатами перевірки ФОП ОСОБА_1 головним державним інспектором Орнатом Т.М. за вищенаведеними фактами були складені протоколи про адміністративне правопорушення від 07.12.2018 року №3319/474/АВ/Н/1НТ та №ЛВ3319/474/АВ/Н/2НТ, за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч.3 ст.41 КУпАП, які направлені для розгляду в Шевченківський районний суд м.Львова та Франківський районний суд м.Львова (а.с. 49-52).

На підставі вищевказаного Акту 22.12.2018 року відповідачем ГУ Держпраці у Львівській області винесено постанову №ЛВ3319/474/АВ/ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, відповідно до якої, на позивача ФОП ОСОБА_1 за порушення вимог ч. 1, 3 ст.24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015 року накладено штраф у розмірі 223380 грн., на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України (а.с. 37).

Також судом встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 17.01.2019 року в справі №466/9906/18 ОСОБА_1 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП. Стягнено з ОСОБА_1 штраф в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн. в дохід держави (а.с. 127).

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 17.01.2019 р. у справі №465/7631/18 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. (а.с. 128).

Із змісту вказаних постанов суду від 17.01.2019 року видно, що вони винесені за результатами розгляду протоколів ГУ Держпраці у Львівській області про адміністративне правопорушення від 07.12.2018 року №3319/474/АВ/Н/1НТ та №ЛВ3319/474/АВ/Н/2НТ, щодо вчинення порушень ч. 1, 3 ст.24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015 року, а саме, допуск до роботи працівників по продажу продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 : АДРЕСА_2 , без укладення трудового договору, оформлення наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Визначені у вказаних постановах суду від 17.01.2019 року суми штрафів ОСОБА_4 сплатила до Державного бюджету 06.02.2019 року (а.с. 129, 130).

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частиною 4 статті 2 вищезгаданого Закону передбачено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Згідно ч.1 ст.259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затв. пост. КМ України від 26.04.2017 р. №295 (далі Порядок №295).

Так, пунктом 2 Порядку №295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Згідно пункту 5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться: 1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; 4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю; 5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю; 6) за інформацією: Держстату та її територіальних органів, Пенсійного фонду України та його територіальних органів; 7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.

Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5-7 цього пункту та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю, його заступник. Інспекційне відвідування або рішення інспектора праці про відвідування роботодавця, передбачене пунктом 33 цього Порядку, підлягає повідомній реєстрації Держпраці чи її територіальним органом до початку його проведення.

Про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню (п.8 Порядку №295).

Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування (п.11 Порядку №295).

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування (пункти 19, 20 Порядку №295).

Припис є обов`язковим для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування. Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду. У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник припису залишається в об`єкта відвідування (пункти 23, 24 Порядку №295).

Пунктами 27-29 Порядку №295 передбачено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності. У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються. Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затв. пост. КМ України від 17.07.2013 р. №509 (далі Порядок №509).

Так, відповідно до пункту 2 Порядку №509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі: - рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; - акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; - акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд. У разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів (пункти 3-5 Порядку №509).

Про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду (пункти 6-8 Порядку). За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Розгляд справ на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, акта, зазначеного в абзаці п`ятому пункту 2 цього Порядку, здійснюється уповноваженими посадовими особами Держпраці та її територіальних органів. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

З матеріалів справи видно, що підставою для винесення відповідачем оскаржених Припису від 27.11.2018 року та Постанови про накладення штрафу від 22.12.2018 року стали висновки Акту інспекційного відвідування від 27.11.2018 року про те, що позивач порушила, зокрема, вимоги ч.1, ч.3 ст. 24 КЗпП України, а саме: допустила до роботи працівників по продажу продовольчих товарів: ОСОБА_2 (за адресою АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (за адресою: АДРЕСА_2 ) без укладення з ними трудових договорів, оформлення наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

Також, як уже зазначалось судом вище, за вищенаведеними фактами головним державним інспектором були складені протоколи про адміністративне правопорушення від 07.12.2018 року №3319/474/АВ/Н/1НТ та №ЛВ3319/474/АВ/Н/2НТ за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч.3 ст.41 КУпАП, які направлені для розгляду в Шевченківський районний суд м.Львова та Франківський районний суд м.Львова.

У подальшому, постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 17.01.2019 у справі №466/9906/18 та постановою Франківського районного суду м. Львова від 17.01.2019 р. у справі №465/7631/18 ОСОБА_1 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП та стягнено з неї штраф в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (а.с. 127, 128).

Із змісту вказаних постанов суду від 17.01.2019 року видно, що вони винесені за результатами розгляду протоколів ГУ Держпраці у Львівській області про адміністративне правопорушення від 07.12.2018 року №3319/474/АВ/Н/1НТ та №ЛВ3319/474/АВ/Н/2НТ, щодо вчинення порушень ч. 1, 3 ст.24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015 року, а саме, допуск до роботи працівників по продажу продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5 адресою: АДРЕСА_2 , без укладення трудового договору, оформлення наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно статті 21 КЗпП України, трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 1 статті 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.24 КЗпП України).

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Згідно ч.1 ст.265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, зокрема, в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Тобто, забороняється, а також є підставою для застосування штрафних санкцій, передбачених абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України, факт допущення без укладення трудового договору до роботи особи, яка за характером виконуваних робіт виконує трудову функцію, що у сукупності з іншими притаманними ознаками надає їй статусу працівника, а підприємство (чи ФОП) щодо неї є суб`єктом, яке використовує саме її найману працю у розумінні КЗпП України. При цьому, відносини між сторонами фактично є такими, що регулюються законодавством про працю, сторони розуміють цей факт, але жодним чином не оформляють своїх відносин, у першу чергу, з мотивів ухилення від сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю (ч. 3, 4, 7 ст.265 КЗпП України).

Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також ч.3 ст.41 КУпАП, відповідно якої фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, частиною 2 статті 265 КЗпП України і частиною 3 статті 41 КУпАП передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Штраф згідно ч.2 ст.265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за ч.3 ст.41 КУпАП є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що і ст.265 КЗпП, і ст.41 КУпАП були викладені в такій редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 р..

Вищезазначений закон передбачав введення статтею 265 КЗпП фінансових санкції для роботодавців - юридичних та фізичних осіб-підприємців, у вигляді штрафу у розмірі від 1 до 30 мінімальних заробітних плат за допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин, оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску та податків, порушення термінів виплати заробітної плати більш ніж за один місяць, виплати не в повному обсязі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці та порушення інших вимог трудового законодавства.

Натомість стаття 41 КУпАП мала на меті запровадити штрафи для посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин; за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог Закону України Про засади запобігання і протидії корупції» іншою особою, а також інше грубе порушення законодавства про працю.

Тобто ключової відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за ст.265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за ст.41 КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин.

Однак, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі абзацу другого ч.2 ст.265 КЗпП і ч.3 ст.41 КУпАП, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).

Оскільки в обох нормах йдеться про юридичну відповідальність за одне й те саме правопорушення, для застосування ст.61 Конституції України необхідно з`ясувати чи належить відповідальність, передбачена статтею 265 КЗпП України і статтею 41 КУпАП до одного виду.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 17.01.2019 у справі №466/9906/18 та постановою Франківського районного суду м. Львова від 17.01.2019 у справі №465/7631/18, які набрали законної сили, ФОП ОСОБА_1 було визнано винною у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.41 КУпАП, тобто за порушення, які були викладені у висновках Акту інспекційного відвідування №ЛВ3319/474/АВ від 27.11.2018 р..

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що в даному випадку ФОП ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за порушення одних і тих самих вимог трудового законодавства фізичною особою-підприємцем за частиною 2 статті 265 КЗпП України та частиною 3 статті 41 КУпАП, тому повністю збігаються суб`єкт відповідальності і види порушення (як в даному випадку: допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).

Враховуючи вищенаведені ознаки та пріоритетність тлумачення, яке у найбільшій мірі відповідає інтересам людини, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що правопорушення, передбачені у ч.2 ст.265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачені у ч.3 ст.41 КУпАП, належать до видів відповідальності за одне і теж порушення вимог законодавствам про працю.

Відповідно до статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року у справі №814/2156/16.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції в частині щодо задоволення позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови від 22.12.2018 № 3319/474/АВ/ФС про накладення на позивача штрафу у розмірі 223380 грн..

Відносно позовної вимоги про визнання протиправним та скасування Припису про усунення виявлених порушень від 27.11.2018 року, то суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що така вимога підлягає задоволенню.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 17.01.2019р. у справі №466/9906/18 та постановою Франківського районного суду м. Львова від 17.01.2019р. у справі №465/7631/18, які набрали законної сили, було встановлено факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП за адресою здійснення нею підприємницької діяльності у АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ) та АДРЕСА_6 Стрийська АДРЕСА_7 буд. 104, тобто судом у кожному випадку було встановлено факт вчинення ФОП ОСОБА_1 порушень ч. 1, 3 ст.24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015 року, а саме, допуск до роботи працівників по продажу продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_2 : АДРЕСА_2 , без укладення трудового договору, оформлення наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, що було виявлено за результатами проведеного інспекційного відвідування і відображено в Акті від 27.11.2018 року.

Відповідно до частини 6 статті 78 КАС України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалена постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім цього, суд апеляційної інстанції враховує, що матеріалами інспекційного відвідування підтверджуються доводи відповідача ГУ Держпраці у Львівській області про те, що позивачем ФОП ОСОБА_1 було допущено порушення ч.1, ч.3 ст. 24 КЗпП, оскільки за місцем фактичного здійснення підприємницької діяльності було допущено до роботи працівників по продажу продовольчих товарів: ОСОБА_2 (за адресою АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (за адресою: АДРЕСА_2 ) без укладення з ними трудових договорів, оформлення наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, являються помилковими висновки суду першої інстанції про те, що відповідачем не підтверджено належність позивачу об`єкта перевірки за адресами АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 АДРЕСА_2 , а також про те, що відсутні правові підстави для визнання ФОП ОСОБА_1 суб`єктом перевірки, тобто таким, що порушив законодавство про працю.

Отже, колегія суддів вважає необгрунтованими позовні вимоги про визнання протиправним та скасування Припису про усунення виявлених порушень від 27.11.2018 р..

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржене рішення суду першої інстанції від 09.04.2019 року винесене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з частковою невідповідністю висновків суду обставинам справи, а тому таке рішення суду слід скасувати частково, а саме, в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування Припису про усунення виявлених порушень, і в цій частині слід прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні відповідної позовної вимоги.

У решта частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року слід залишити без змін, оскільки у решта частині судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області задоволити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року в адміністративній справі №1.380.2019.000006 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними і скасування припису та постанови про накладення штрафу скасувати частково, а саме, в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування припису №ЛВ3319/474/АВ/П від 27.11.2018 р. про усунення виявлених порушень, і в цій частині прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позовної вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування припису №ЛВ3319/474/АВ/П від 27.11.2018 р. про усунення виявлених порушень.

У решта частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року в адміністративній справі №1.380.2019.000006 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Л. Я. Гудим
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 26.09.2019 року