Справа № 815/6940/13-а
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 вересня 2019 року

Київ

справа №815/6940/13-а

адміністративне провадження №К/9901/52114/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

Судді-доповідача Бевзенка В.М.,

суддів: Данилевич Н.А., Уханенка С.А.

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 815/6940/13-а

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ,

до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради,

треті особи: ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради,

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року (головуючий суддя - Кравченко М.М.) та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року (головуючий суддя - Градовський Ю.М., судді: Крусян А.В., Романішин В.Л.),

ВСТАНОВИВ :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі - позивачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ), що діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , звернулися до суду із позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - ГУ ДМС України в Одеській області), Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради (далі - Департаменту надання адміністративних послуг ОМР), треті особи: ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ), Орган опіки та піклування Приморської РА ОМР, в якому просили:

- визнати протиправними дії Приморського РВ ГУ ДМСУ в Одеській області щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Приморський РВ ГУ ДМСУ в Одеській області внести дані про реєстрацію ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 до реєстраційної картки обліку в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що в грудні 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір позики, що був посвідчений приватним нотаріусом за №6987. За вказаним договором ОСОБА_4 передала ОСОБА_1 позику у розмірі 257070 грн, що було еквівалентно 33000 доларів США, а позичальник ( ОСОБА_1 ) зобов`язується повернути вказану суму позики відповідно до умов договору.

Для забезпечення зобов`язань за вказаним договором позики, на вимогу ОСОБА_4 26 грудня 2008 року укладено договір іпотеки за №6988, у відповідності до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як іпотекодавці - передають в іпотеку іпотекодержателю - ОСОБА_4 житлову квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, 12 червня 2013 року позивачам стало відомо, що 07 березня 2013 року за заявою ОСОБА_4 Приморським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області знято з реєстрації з адреси: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Приморським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області належним чином не було перевірено правових підстав зняття вказаних осіб з обліку, зокрема, відсутність у заявника ОСОБА_4 права на звернення із вказаною заявою та відсутність судового рішення про позбавлення позивачів права власності або права користування житловим приміщенням на підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання».

На підставі викладеного, позивачі вважають дії Приморського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо зняття їх з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 протиправними.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанції

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2013 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року постанова Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2013 року була залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 березня 2017 року зазначені вище судові рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2013 року та Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року скасовані та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Приморського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо зняття 06 березня 2013 року з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3 в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3 в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що Приморський РВ ГУ ДМС України в Одеській області здійснив зняття позивачів з реєстрації за місцем проживання без перевірки належних на те правових підстав.

Зобов`язуючи департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради поновити реєстрацію місця проживання позивачів, суд першої інстанції вважав, що у такий спосіб буде можливо відновити порушенні права, свободи та інтереси позивачів.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року апеляційну скаргу Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради залишено без задоволення, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року -без змін.

Залишаючи без змін постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що своїми діями, які полягають у знятті позивачів з реєстрації за квартирою №17 по вказаній адресі , Приморським РВ ГУ ДМВ в Одеській області були порушені права, свободи та інтереси позивачів осіб. З наведених обставин суд першої інстанції правильно визнав такі дії протиправними.

Що стосується вимог позивачів про зобов`язання Департамента надання адміністративних послуг ОМР поновити реєстрацію місця проживання позивачів за місцем їх права власності, суд апеляційної інстанції звернув увагу на той факт, що вказана справа тривалий час розглядається і вказаний спосіб захисту порушеного права можливий для найшвидшого відновлення права позивачів на реєстрації за місцем свого проживання.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 червня 2018 року відкрито провадження за касаційною скаргою Департаменту надання адміністративних послуг ОМР на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та відзивів до них

У касаційній скарзі Департамент надання адміністративних послуг ОМР, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, зокрема: статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», частини 1 статті 2, частини 1 статті 4, частини 1 статті 5, частини 2 статті 11, пункт 1 частини 6 статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), просить постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивачів.

Водночас скаржник зазначає, що спірні правовідносини між Департамент надання адміністративних послуг ОМР та позивачами відсутні внаслідок того, що останні не звертались до Департаменту.

Також скаржник вважає, що задовольняючи пункт 2 позовних вимог суди вийшли за їх межі незважаючи на те, що позивачі просили покласти виконання рішення суду на Департамент надання адміністративних послуг ОМР щодо їх реєстрації в реєстраційну картку обліку в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У відзиві на касаційну скаргу відповідача, позивач, ОСОБА_1 , просить касаційну скаргу Департаменту надання адміністративних послуг ОМР залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року - без змін.

ОСОБА_1 у відзиві зазначає, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право власності або користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційних скарг, виходячи з меж касаційного перегляду визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (далі - Закон № 1382-IV) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Частиною першою статті 11 Закону встановлено, що орган реєстрації здійснює, зокрема, реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Водночас, Суд зазначає про таке.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.1, 7 ч.1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 КАС України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Аналогічна норма закріплена й у пункті 1 частини першої статті 19 КАС України в редакції Закону N 2147-VIII.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна норма закріплена й у частині першій статті 19 Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Частиною першою статті 17 КАС України; у редакції до набрання чинності Законом № 2147-VIII передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини другої цієї статті).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України, у редакції до набрання чинності Законом N 2147-VIII).

Справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 3 КАС України, у редакції до набрання чинності Законом N 2147-VIII).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 вбачається, що спірні правовідносини стосуються права користування та розпорядження майном, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, предметом спірних правовідносин є майнові права на вказану квартиру, вимоги ж до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради є похідними від них.

З огляду на вказане та враховуючи суть спірних правовідносин, Суд дійшов висновку, що спір щодо визнання неправомірними дії Приморського РВ ГУ ДМСУ в Одеській області щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновки судів першої та апеляційної інстанцій про розгляд справи в порядку адміністративного судочинства є помилковим.

Спірні правовідносини у яких спір виник щодо визнання незаконною та скасування (зняття) з реєстрації місця проживання вже були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду.

Зокрема, у постанові від 16 травня 2018 року (справа № 337/2535/2017, провадження № 14-130цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання незаконною та скасування (зняття) з реєстрації місця проживання стосуються права користування та розпорядження майном, а предметом спірних правовідносин є майнові права на квартиру.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 349 КАС України (в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

Згідно із ст. 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Відповідно до ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (п.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд зобов`язаний роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

На підставі викладеного, Суд доходить висновку, що за предметом спору вказаний спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства, а тому судові рішення у даній справі мають бути скасовані, а провадження у справі - закрите.

Керуючись ст. 238, 239, 345, 349, 354 - 356, 359 КАС України, Суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Роз`яснити позивачам, що цей спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М. Бевзенко

Судді Н.А. Данилевич

С.А. Уханенко