Справа № 300/1126/19
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
"23" вересня 2019 р. справа № 300/1126/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Грицюка П.П.,
за участю секретаря судового засідання Ткачука І.М.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представників відповідача - Жигайло О.М., Дмитрук Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву про збільшення позовних вимог в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Західного офісу Держаудитслужби про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Західного офісу Держаудитслужби про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.05.2019 року відкрито провадження в даній адміністративній справі (а.с. 1-2). Справу призначено до розгляду на 25.06.2019 року о 10:00.
19.06.2019 року позивачем подано клопотання про збільшення та уточнення позовних вимог, відповідно до якого позивач керуючись ч. 1 ст. 47 КАС України просить також визнати протиправними та скасувати наказ Західного офісу Держаудитслужби №62-о від 03.11.2016 року та наказ Західного офісу Держаудитслужби №298-о від 28.12.2015 року (а.с. 102-103).
Разом із клопотання про збільшення та уточнення позовних вимог позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду з даними позовними вимогами (а.с. 97-101).
В судовому засіданні 25.06.2019 року оголошено перерву до 22.07.2019 року за клопотанням позивача (а.с. 105) у зв`язку із наданням часу позивачу для підготовки відповіді на відзив, а також із наданням часу для ознайомлення представників відповідача із клопотанням про збільшення позовних вимог та заявою про поновлення строку звернення до суду з даними позовними вимогами.
15.07.2019 року від відповідача надійшло заперечення на заяву позивача про поновлення строку звернення до суду (а.с. 133-138), а 22.07.2019 року від позивача надійшли письмові пояснення щодо заперечення відповідача на заяву про поновлення строку звернення до суду (а.с. 145-155).
В судовому засіданні 22.07.2019 року судом розпочато розгляд клопотання позивача про збільшення та уточнення позовних вимог та заяви про поновлення строку звернення до суду з даними позовними вимогами. В ході розгляду даного клопотання судом заслухано пояснення сторін з даного приводу та досліджено докази. В судовому засіданні оголошено перерву до 25.07.2019 року в зв`язку з витребуванням додаткових доказів щодо проходження служби позивачем.
Розгляд клопотання позивача про збільшення та уточнення позовних вимог та заяви про поновлення строку звернення до суду з даними позовними вимогами продовжено судом в судовому засіданні 25.07.2019 року.
Ухвалою суду від 25.07.2019 року заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 від 19.06.2019 року залишено без руху. Підстави для поновлення строку, вказані ОСОБА_1 у заяві від 19.06.2019 року про поновлення порушеного строку звернення до адміністративного суду, визнано не поважними та надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з зазначенням інших підстав для поновлення строку звернення до суду.
Позивачем, на виконання ухвали суду від 25.07.2019 року, подано заяву від 27.08.2019 року про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду (а.с. 215-223).
Судом встановлено, що заява від 27.08.2019 року, як і заява від 25.07.2019 року, про поновлення строку звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправним та скасування наказу Західного офісу Держаудитслужби №298-о від 28.12.2015 року позивачем обґрунтована тим, що тільки факт звільнення з грубим порушенням законодавства у квітні 2019 року вказав на проведення відповідачем відносно нього незаконних, дискримінаційних дій з 2015 року. Про порушення своїх прав винесенням наказу Західного офісу Держаудитслужби №298-о від 28.12.2015 року не міг знати, оскільки не має юридичної освіти та вважав, що орган, який покликаний захищати права та законні інтереси держави і громадян не може ці права порушувати. Заява про поновлення строку звернення до суду з позовними вимогами щодо визнання протиправним та скасування наказу Західного офісу Держаудитслужби №62-о від 03.11.2016 року обґрунтована тим, що з приводу правомірності даного наказу позивачем вживались заходи досудового регулювання спору, процедуру якого на час звільнення не було завершено з вини відповідача. Вважає, що вказані причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів є поважними та підлягають поновленню. Заяву від 27.08.2019 року позивач додатково обгрунтував порушеннями вимог законодавства відповідачем при розгляді його попередніх звернень. Вказав, на системні, комплексні, тривалі протиправні дії відповідача направлені на звільнення з роботи.
В судовому засіданні позивач просив суд задовольнити заяву про поновлення строку звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправними та скасування наказу Західного офісу Держаудитслужби №298-о від 28.12.2015 року та наказу Західного офісу Держаудитслужби №62-о від 03.11.2016 року з підстав зазначеній в заяві та додаткових письмових поясненнях.
Представники відповідача щодо задоволення заяви про поновлення строку звернення до суду з даними позовними вимогами заперечили з підстав зазначених у запереченні на заяву позивача про поновлення строку звернення до суду.
Розглянувши заяву позивача від 27.08.2019 року про поновлення строку звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправними та скасування наказу Західного офісу Держаудитслужби №298-о від 28.12.2015 року та наказу Західного офісу Держаудитслужби №62-о від 03.11.2016 року, заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши відповідні докази, судом встановлено наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Таким чином, з врахуванням вимог ч. 1 ст. 47 КАС України, клопотання позивача про збільшення та уточнення позовних вимог від 19.06.2019 року по своїй суті є заявою про збільшення позовних вимог.
Згідно вимог ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Таким чином, у спірних правовідносин, слід застосовувати строк звернення до суду, який передбачено ч. 5 ст. 122 КАС України, а саме місячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Слід звернути уваги, що аналогічні строки звернення до суду у даній категорії справ були передбачені також ч. 3 ст. 99 КАС України, в редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваних наказів.
Слід звернути увагу на те, що право особи на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів передбачено конкретно визначеним строком. Це, насамперед, викликано специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Дані строки обмежують час, протягом якого вказані правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного процесу та своєчасного виконання ними передбачених КАС України процесуальних дій.
Судом встановлено, що позивач з 2004 року працює в органах, які забезпечують формування і реалізують політику у сфері державного фінансового контролю.
Відповідно до наказу Державної фінансової інспекції України від 04.09.2015 року №192 «Про затвердження нової граничної чисельності працівників фінансових інспекцій в областях та місті Києві» на підставі затвердження та введення в дію нової структури та штатного розпису наказом Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області від 23.10.2015 року №66 та відповідно до частини 5 статті 36 КЗпП України, 28.12.2015 року начальником Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області прийнято наказ №298-о, яким призначено з 28 грудня 2015 року, в порядку переведення , ОСОБА_1 , на посаду головного державного аудитора відділу державного фінансового аудиту, звільнивши його з посади начальника відділу стратегічного планування, взаємодії зі ЗМІ та зв`язків з громадськістю (а.с. 201). З даним наказом позивач ознайомився 28.12.2015 року, що ним не заперечується та підтверджується його підписом на зворотному боці наказу (зворотній бік а.с. 201).
В судовому засіданні позивач вказав, що не погоджувався з даним наказом, однак з приводу його оскарження до вищестоящого органу чи суду не звертався.
Щодо оскаржуваного наказу №298-о, днем, коли ОСОБА_1 дізнався або повинний був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів є 28.12.2015 року.
На посаді головного державного аудитора відділу державного фінансового аудиту позивач продовжував працювати до листопада 2016 року.
Наказом Західного офісу Держаудитслужби від 03.11.2016 року №62-о вирішено перевести з 03.11.2016 року ОСОБА_1 на посаду головного державного фінансового інспектора відділу контролю в органах влади, оборони, правоохоронних органах та за місцевими бюджетами на час відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_2 до дня фактичного її виходу на роботу (а.с. 69). З даним наказом позивач ознайомився 11.11.2016 року, що ним не заперечується та підтверджується його підписом у відомості про ознайомлення (а.с. 71).
Таким чином, щодо оскаржуваного наказу №62-о від 03.11.2016 року, днем, коли ОСОБА_1 дізнався або повинний був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів є 11.11.2016 року.
Суд не погоджується з твердженням позивача про те, що про порушення своїх прав під час винесення оскаржуваних наказів не міг знати, оскільки не має юридичної освіти та на момент їх прийняття вважав, що орган, який покликаний захищати права та законні інтереси держави і громадян не може ці права порушувати, як на підставу поновлення строку звернення до суду з даними позовними вимогами, з наступних мотивів.
Так, в судовому засіданні позивач вказав, що 30.09.2016 року звернувся до керівника Західного офісу Держаудитслужби України, а 02.10.2016 року з цією самою скаргою через урядову гарячу лінію (а.с. 156-166).
Даним зверненням позивач витребував додаткові документи, які надані йому відповідно до листа голови комісії з проведення реорганізації Грицак Б.О. від 28.11.2016 року (а.с. 142-143). Крім того, в даному зверненні позивач просив провести перевірку законності прийняття наказу №298-о від 28.12.2015 року, а також дій та рішень відповідача щодо процедури реорганізації органу, де працював позивач. В судовому засіданні встановлено, що вказана реорганізаційна процедура передувала прийняттю наказу №62-о від 03.11.2016 року (а.с. 63-65). Поряд з цим, 02.11.2016 року відповідачем надана проміжна відповідь позивачу на вищевказане звернення від 30.09.2016 року (а.с. 31), а 27.12.2016 року - остаточну (а.с. 66-68). Відповідно до остаточної відповіді на звернення позивача зазначено, що питання викладені у зверненні перевірено в ході внутрішнього аудиту, який проводився з 25.10. по 04.11.2016 року, порушень не виявлено.
Крім того, 17.11.2016 року щодо незаконності дій та оскаржуваних наказів відповідача ОСОБА_1 звернувся до Національного агентства України з питань державної служби, що підтверджується також проміжними відповідями наданими позивачу Національним агентством України з питань державної служби та його структурних підрозділів (а.с. 33-35, 176, 177-185, 186-190).
Отже, встановлені обставини спростовують доводи позивача про те, що тільки факт звільнення з грубим порушенням законодавства у квітні 2019 року вказав на проведення відповідачем відносно нього незаконних, дискримінаційних дій з 2015 року. Так, звертаючись із відповідними скаргами як до Західного офісу Держаудитслужби України так і до Національного агентства України з питань державної служби позивач вживав заходів відновлення порушеного, на його думку, права.
Крім того, позивач вважає, що вищезазначені звернення не були розглянуті належним чином і тому це є підставами для поновлення строку звернення до суду. При цьому, позивач в судовому засіданні вказав, що не вживав будь яких дій з приводу з`ясування обставин розгляду його скарг з грудня 2016 року і до моменту оскарження 24.05.2019 року незаконних дій та наказу щодо звільнення з служби до Івано-Франківського окружного адміністративного суду. При цьому, позивач продовжував працювати на займаній посаді до моменту звільнення. За таких обставин, суд вважає, що неналежний чи не розгляд, згідно тверджень позивача, даними суб`єктами розгляду скарг ОСОБА_3 протягом 2016 року, не є обґрунтованою підставою для поновлення строку звернення до суду 24.05.2019 року.
Поряд з цим, поновлена позивачем в липні-серпні 2019 року, тобто під час судового розгляду, переписка з приводу розгляду вищезазначених звернень (а.с. 224-254) жодним чином не спростовує висновків суду про те, що дані обставини не є обґрунтованою підставою для поновлення строку звернення до суду.
При вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду, суд звертає увагу на те, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997) гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд з прав людини у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.
Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
За приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За практикою Європейського суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 (справа "Мельник проти України") погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також вказав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
Так, Верховний Суд України у своїй постанові від 16.11.2016 у справі №6-2469цс16 зазначив, що позивач у справі повинен довести факт того, що він не міг дізнатись про порушення своїх прав раніше.
Таким чином, умовою для поновлення строку звернення до суду особи є наявність доведеного факту неможливості такої особи дізнатись про порушення своїх прав та інтересів.
Вказані позивачем обставина не пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасно звернутись до суду.
Відтак, вказані підстави не можуть бути визнані судом поважними, оскільки не носять ознак об`єктивності та непереборності. Інших обґрунтованих причин, що перешкоджали позивачу звернутись з позовом до суду позивачем не наведено та судом не встановлено.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що підстави для поновлення строку, вказані ОСОБА_1 у заяві від 27.08.2019 року про поновлення порушеного строку звернення до адміністративного суду, є не поважними.
При цьому, ч. 1 ст. 123 КАС України зазначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Частиною 3 ст. 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Також, у відповідності до вимог пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Суд констатує, що вимоги про визнання протиправними та скасування наказу Західного офісу Держаудитслужби №298-о від 28.12.2015 року та наказу Західного офісу Держаудитслужби №62-о від 03.11.2016 року не були зазначені у позовній заяві від 24.05.2019 року, а визначені заявою про збільшення та уточнення позовних вимог від 19.06.2019 року, поданої у відповідності до вимог ч. 1 ст. 47 КАС України.
Так як, заява про збільшення позовних вимог подана після відкриття провадження, то питання щодо її прийняття може бути вирішено, в тому числі, з врахуванням розгляду судом питання щодо дотримання строків звернення з відповідними позовними вимогами.
Таким чином, інші підстави для поновлення строку звернення до суду, вказані позивачем у заяві від 27.08.2019 року про поновлення строку звернення до суду слід визнати неповажними, а заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 від 19.06.2019 року - залишити без розгляду.
На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 123, 243, 248, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В:
Інші підстави для поновлення строку звернення до суду, вказані ОСОБА_1 у заяві від 27.08.2019 року про поновлення порушеного строку звернення до адміністративного суду - визнати не поважними.
Заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 від 19.06.2019 року - залишити без розгляду.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання в повному обсязі, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя /підпис/ Грицюк П.П.

Ухвала складена в повному обсязі 27.09.19.