Справа № 810/5900/13-а
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 вересня 2019 року

Київ

справа №810/5900/13-а

адміністративне провадження №К/9901/3586/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І., суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2014 у справі №810/5900/13-а за позовом Багатопрофільного малого приватного підприємства «Ольга» до Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

Багатопрофільне мале приватне підприємство «Ольга» подало до суду позов, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.10.2013 № /823 про визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств в сумі 154140 грн за основним платежем та в сумі 77070 грн за штрафними (фінансовими) санкціями та від 21.10.2013 № 2/824 про визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 146800 грн за основним платежем та в сумі 73400 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що господарські операції фактично вчинені, підтверджені первинними документами. Акт про неможливість проведення звірки може встановити лише те, що звірка не була проведена, проте не є доказом нереального вчинення операцій.

Київський окружний адміністративний суд постановою від 29.11.2013 відмовив у задоволенні позову.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 05.03.2014 скасував постанову Київського окружного адміністративного суду від 29.11.2013 та задовольнив позов, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 21.10.2013 № /823 про визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств в сумі 154140 грн за основним платежем та в сумі 77070 грн за штрафними (фінансовими) санкціями та від 21.10.2013 № 2/824 про визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 146800 грн за основним платежем та в сумі 73400 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач сформував витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податковий кредит за господарськими операціями, фактичне вчинення яких підтверджено первинними документами, які відповідають вимогам закону. Господарські операції здійснені в межах господарської діяльності позивача.

Білоцерківська ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Посилаючись на обставини, що зазначені в акті перевірки, зазначає про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 31.03.2014 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Верховний Суд ухвалою від 13.09.2019 призначив справу до касаційного розгляду у спрощеному провадженні без повідомлення сторін.

Верховний Суд, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справи, зважає на таке.

Підставою для визначення за податковими повідомленнями-рішеннями від 21.10.2013 № /823 грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств та від 21.10.2013 № 2/824 грошового зобов`язання з податку на додану вартість слугували висновки контролюючого органу, викладені в акті документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійснення господарських операцій з ТОВ «Агропромтехтранс» за період з 01.10.2012 по 31.12.2012, про порушення вимог пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, 123.1 статті 123, пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України. Порушення полягали у неправомірному віднесенні до складу витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та до складу податкового кредиту витрат та податку на додану вартість за операціями з придбання послуг у ТОВ «Агропромтехтранс», які є нереальними.

Висновки про нереальність господарських операцій контролюючий орган обґрунтовує тим, що 14.05.2013 було складено акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Агропромтехтранс» щодо підтвердження господарських операцій за період з 01.11.2012 по 30.11.2012 через неможливість установлення місцезнаходження, відсутністю у ТОВ «Агропромтехтранс» трудових ресурсів, виробничих потужностей для здійснення діяльності.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість на час виникнення спірних правовідносин регулювався статтями 198, 201 Податкового кодексу України, а витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування статтею 138 Податкового кодексу України.

Аналіз зазначених норм свідчить, що право на витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків в результаті придбання товарів/послуг з метою використання в господарській діяльності. При цьому операція з придбання товарів/послуг у постачальника повинна бути реальною, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платників податків у зв`язку з господарською діяльністю.

У податковому обліку понесені витрати на придбання товарів/послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення.

До первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції. Податковий кредит з податку на додану вартість обов`язково має бути підтверджений ще й податковою накладною, виписаною платником податку на додану вартість, зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суд апеляційної інстанції не встановив жодного з порушень зазначених норм закону, яке б позбавляло позивача права на формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту.

Суд апеляційної інстанції дослідив копії первинних документів, складених щодо господарських операцій: договору про надання транспортних послуг, актів надання послуг, рахунків-фактур, товарно-транспортних накладних, актів прийому-передачі товару, змінних рапортів, податкових накладних, а також пояснення свідка, та за результатами їх оцінки дійшов висновків про підтвердження ними реального вчинення господарських операцій.

Отже, суд апеляційної інстанції під час розгляду справи безпосередньо дослідив докази та поклав їх в основу рішення, всебічно з`ясував обставини у справі та надав оцінку аргументам учасників справи.

Щодо висновку контролюючого органу про нереальне вчинення господарських операцій позивача з контрагентом, який обґрунтовується посиланням на неможливість проведення зустрічної звірки контрагента та відсутність у нього умов для здійснення господарської діяльності, то такі обґрунтування є недостатніми за відсутності аналізу самих господарських операцій та первинних документів.

Закон не ставить виникнення у платника податків права на витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та на податковий кредит залежно від дотримання вимог податкового закону постачальником.

Суд касаційної інстанції, з огляду на положення статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права і не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів на іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справ, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного їх застосування. Доводи, наведені в касаційній скарзі, є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, зроблених в результаті застосування норм матеріального права до установлених судом обставин на підставі досліджених та оцінених доказів.

Керуючись статтями 344, 349, 350, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2014 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду