Справа № ЗПП/320/4/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Лисенко В.І.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року Справа № ЗПП/320/4/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Пилипенко О.Є., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Бондара Р .В.,

представника відповідачів Кіцелюк Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Піар-Лайн»

до Управління з питань реклами виконавчого органу

Київської міської ради,

комунального підприємства виконавчого органу

Київської міської ради «Київреклама»,

комунального підприємства «Київблагоустрій»

виконавчого органу Київської міської ради

про визнання протиправним та скасування наказу,

визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Піар-Лайн» до пред`явлення позову звернулося до суду із заявою про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Піар-Лайн» до Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (далі - відповідач-1), комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради «Київреклама» (далі - відповідач-2), комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (далі - відповідач-3) про:

- визнання протиправним та скасування наказу Управління з питань реклами виконавчого органу КМР від 13.09.2018 р. № 934;

- визнання протиправними дій Управління з питань реклами виконавчого органу КМР щодо видання наказу від 13.09.2018 р. № 934;

- визнання протиправними дій КП «Київблагоустрій» виконавчого органу КМР, КП виконавчого органу КМР «Київреклама» щодо виконання наказу Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради від 13.09.2018 р. №934.

У своїй заяві товариство просило:

- зупинити дію наказу Управління з питань реклами виконавчого органу КМР від 13.09.2018 р. № 934;

- заборонити Управлінню з питань реклами виконавчого органу КМР, КП виконавчого органу КМР «Київреклама», КП «Київблагоустрій» виконавчого органу КМР, а також будь-яким іншим особам здійснювати демонтаж об`єктів зовнішньої реклами ТОВ «Піар-Лайн».

Зазначена заява вмотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову до ухвалення рішення в адміністративній справі призведе до демонтажу рекламних засобів товариства (33 об`єкти), тобто до виконання наказу Управління, який воно має намір оскаржити, до завдання товариству значних збитків, ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, що ефективний захист та поновлення його порушених прав та інтересів стане неможливим, а також наполягає на наявності очевидних ознак протиправності зазначеного наказу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року зазначену заяву було задоволено.

Постановляючи таку ухвалу, суд виходив з того, що в даному випадку наявні передбачені п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України підстави для вжиття заходів забезпечення цього позову, що спірні об`єкти зовнішньої реклами перебувають у користуванні заявника, що Управлінням з питань реклами вчиняються дії, направлені на демонтаж відповідних рекламних конструкцій.

При цьому, судом було враховано, що розміщення вказаних об`єктів зовнішньої реклами жодним чином не створює негативних правових та будь-яких інших наслідків для оточуючих, тому відсутня нагальна потреба у їх демонтажу до вирішення питання щодо правомірності прийняття спірного наказу.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, відповідач - Управління з питань реклами подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та відмовити позивачу в застосуванні заходів забезпечення позову, стверджуючи, що позивач не має права користуватися спірними 33-ма об`єктами зовнішньої реклами і що судом першої інстанції не було досліджено питання щодо правомірності їх розміщення.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що в цьому випадку відсутні передбачені ст. 150 КАС України підстави для забезпечення позову, що ухвалу суду першої інстанції прийнято за неповного та неправильного з`ясування обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2019 р. відкрито апеляційне провадження, установлено строк на подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачами подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін, наполягаючи на наявності правових підстав, прямо передбачених ст. 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі, які були встановлені судом першої інстанції, а також зазначає, що навіть всупереч ухвалі суду про забезпечення позову в цій справі відповідач продовжує вчиняти дії, спрямовані на здійснення демонтажу спірних об`єктів реклами, зокрема виносить відповідні вимоги про їх демонтаж.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін, з наступних підстав.

Обставини, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у користуванні заявника на підставі договору оренди рекламних конструкцій від 10.01.2013 №10/01/13, додаткової угоди до договору оренди рекламних конструкцій від 10.01.2013 №10/01/13, договору на виконання робіт від 20.06.2013 №20/06/13, договору на виконання робіт від 17.08.2013 №17/08/13, договору на виконання робіт від 02.09.2013 №02/09/13, договору монтажу металевих конструкцій типу біг-борд від 10.09.2018 №ПМ-1009 та договору монтажу металевих конструкцій типу біг-борд від 03.04.2019 №ПМ-0304 перебувають об`єкти зовнішньої реклами, які розміщенні на автомобільній дорозі Р-30 (Київ-Ірпінь).

Управління з питань реклами виконавчого органу КМР прийняло наказ від 13.09.2018 р. № 934 «Про демонтаж рекламних засобів», яким наказано забезпечити демонтаж рекламним засобів у кількості 176 одиниць, серед яких об`єкти зовнішньої реклами, якими користується заявник.

Нормативно-правове регулювання.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У ч. 1 ст. 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Статтями 152-154 КАС України визначено вимоги до заяви про забезпечення позову, порядок її подання та розгляду судом.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано главою 10 КАС України, яка закріплює підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи його забезпечення в адміністративному процесі.

За своєю юридичною природою інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту.

Головною метою його застосування є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за наявності хоча б однієї з умов, передбачених ст. 150 КАС України, зокрема встановлених судом ще до звернення особи за судовим захистом з відповідним позовом на підставі обґрунтованої заяви та доданих до неї матеріалів.

Зупинення дії оскаржуваного рішення, як один із способів забезпечення позову, не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а є одним із способів судового захисту і тимчасово зупиняє їх реалізацію до вирішення спору по суті та не є підставою для звільнення позивача від виконання встановленого законом обов`язку після скасування таких заходів у випадку відмови у задоволенні позову.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

У свою чергу, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони законних інтересів позивача від можливих порушень з боку відповідача для забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на його користь, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Саме тому, відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

При цьому, у ч. 2 ст. 150 КАС України законодавчо регламентовано чіткі підстави для вжиття заходів забезпечення позову і правова конструкція цієї норми вимагає встановлення судом на цій стадії ймовірності («може») ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Водночас, такі ознаки не мають окреслених законодавчих меж та кваліфікуючих критеріїв і в кожній конкретній справі ці поняття є оціночними.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи від 13.09.1989 р., рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами.

Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» (Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Тож, перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач, не погоджуючись з прийнятим Управлінням з питань реклами наказом № 934 та маючи намір оскаржити його в судовому порядку, реалізував своє право на звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позов до подання позовної заяви у порядку, передбаченому адміністративним процесуальним законодавством.

При цьому, аналізуючи наявність передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України підстав для забезпечення позову, адміністративний суд зазначає, що оспорюваним ТОВ «Піар-Лайн» наказом Управління вирішено демонтувати, зокрема 33 об`єкти зовнішньої реклами, якими користується товариство.

Разом з тим, судом враховується, що такий наказ є підставою для вчинення відповідними комунальними підприємствами (відповідачами 2, 3) дій щодо демонтажу зазначених об`єктів реклами ще до вирішення в судовому порядку питання щодо правомірності такого наказу.

Зазначені обставини у їх сукупності переконують судову колегію в тому, що невжиття заходів забезпечення позову в цій справі шляхом зупинення дії зазначеного наказу № 934 та заборони відповідачам 2, 3 та іншим особам здійснювати демонтаж об`єктів зовнішньої реклами ТОВ «Піар-Лайн», які розміщені на автомобільній дорозі Р-30 (Київ-Ірпінь) може призвести до порушення його прав та інтересів, істотно ускладнити здійснення їх ефективного захисту та поновлення в разі задоволення судом позовної заяви, зокрема у разі визнання протиправним наказу № 934.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні прямо передбачені п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову, щодо яких ТОВ «Піар-Лайн» звернулося до суду з цією заявою, у визначений ним спосіб, що відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 151 КАС України.

При цьому, колегія суддів також враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні від 31.07.2003 р. у справі «Дорани проти Ірландії» (Doran v. Ireland), відповідно до яких поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 6 КАС України, ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги те, що навіть після постановлення судом першої інстанції оскаржуваної у цій справі ухвали про забезпечення позову від 14.05.2019 р. відповідач-1 продовжив вживати заходи, спрямовані на здійснення демонтажу спірних об`єктів реклами ТОВ «Піар-Лайн», а саме направив позивачу вимоги від 19.06.2019 р. №№ 005717-19, 005718-19, 005719-19 щодо необхідності здійснення демонтажу таких об`єктів.

Аналізуючи доводи апелянта щодо відсутності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову в цій справі, що в даному випадку відсутня очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивачів, колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на вищезазначене і такими, що, на відміну від доводів позивача, не підтверджуються жодними доказами.

Доводи апелянта про те, що позивач не має права користуватися спірними 33-ма об`єктами зовнішньої реклами і що судом першої інстанції не було досліджено питання щодо правомірності їх розміщення, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, вирішення таких питань має здійснюватися судом при розгляді справи по суті, а ні на стадії розгляду заяви про забезпечення позову.

Водночас, на стадії вирішення заяви про вжиття заходів забезпечення позову судом першої інстанції могла бути здійснена лише перевірка такої заяви на відповідність вимогам законодавства, закріпленим у главі 10 КАС України.

Як зазначалося вище, для вжиття заходів забезпечення позову достатньо хоча б однієї з умов, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України, і в даному випадку судом застосовано умову, закріплену пунктом 1 цієї норми, яка передбачає, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження апелянта про те, що вжиті судом заходи не відповідають жодним вимогам КАС України, зокрема щодо співмірності та адекватності, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, закріплена законодавцем категорія співмірності застосованих заходів забезпечення позову є оціночним поняттям, яке передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову в цій справі відповідають предмету позовних вимог та не виходять за межі принципу співмірності та адекватності.

Надаючи оцінку всім доводам апелянтів та особи, яка приєдналася до апеляційної скарги, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову відповідають вимогам ст.ст. 150, 151 КАС України, є виваженими, обґрунтованими та співмірними з метою, на досягнення якої вони спрямовані, та наслідками, що можуть настати, і доводи апелянта не спростовують правомірності їх застосування.

Отже, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 23 вересня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: