Справа № 640/1439/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1439/19 Суддя першої інстанції: Погрібніченко І.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» (далі - Позивач, ТОВ «Білоцерківське ШЕУ») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у Київській області (далі - Відповідач, ГУ ДФС у Київській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.11.2018 року №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.03.2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що надані Позивачем первинні документи підтверджують реальність здійснення господарських операцій, доказів їх невідповідності вимогам чинного законодавства Відповідачем не надано, а матеріали кримінального провадження не можуть бути доказом безтоварності укладених договорів з огляду на відсутність належних і допустимих доказів набрання у такому кримінальному провадження законної сили рішенням.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свої доводи обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховано, по-перше, відсутності придбання контрагентами Позивача реалізованих останньому товарів у березні 2018 року, по-друге, часткової відсутності товарно-транспортних накладних і подорожніх листів, а надані товарно-транспортні накладні не містять повний перелік обов`язкових реквізитів, по-третє, ненадання до перевірки довіреності чи витягу з журналу/реєстру виданих довіреності відповідальним особам, що підтверджують факт отримання товару від постачальників, по-четверте, відсутності сертифікатів якості та документів, необхідних для товарів даного виду, по-п`яте, неволодіння ТОВ «Каргоприлад» і ТОВ «Магніт ТК» достатніми виробничими та трудовими ресурсами для виконання договірних зобов`язань, а також належність даних підприємств до фіктивних, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Після усунення визначених в ухвалі від 21.05.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2019 року було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01.07.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Білоцерківське ШЕУ» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що належним чином оформленими первинними документами підтверджується факт виконання договірних зобов`язань, а надані товарно-транспортні накладні містять всі необхідні реквізити і надані у повному обсязі щодо кожної поставки. При цьому звертає увагу, що згідно правових позицій Верховного Суду товарно-транспортні накладні, як і сертифікати якості, не є обов`язковими документами при перевірці реальності договорів поставки. Наголошує, що відсутність у контрагентів трудових ресурсів та основних засобів, а також матеріали кримінального провадження, не можуть бути безумовною підставою для визнання господарських операцій безтоварними з огляду на принцип персональної відповідальності платника податків та наявності належним чином складених первинних документів, що підтверджують виконання договірних зобов`язань.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2019 року справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21.08.2019 року, яке у подальшому відкладено на 25.09.2019 року.

У судовому засіданні представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, та просив вимоги скарги задовольнити повністю.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з викладених у відзиві підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що у червні - жовтні 2018 року працівниками ГУ ДФС у Київській області на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, наказу від 26.09.2018 року №2001 та направлення від 26.09.2018 року №4019 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Білоцерківське ШЕУ» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Каргоприлад» та ТОВ «Магніт ТК» за період з 01.03.2018 року по 31.03.2018 року.

У ході перевірки встановлено порушення ТОВ «Білоцерківське ШЕУ» вимог п. п. 198.1, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 542 000,00 грн. за березень 2018 року.

Результати перевірки зафіксовані в акті від 09.10.2018 року №864/10-36-14-11/34018864 (т. 1 а.с. 22-82).

На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 01.11.2018 року прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № , яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 813 000,00 грн., у тому числі за основним платежем - 542 000,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 271 000,00 грн. (т. 1 а.с. 19-21). За наслідками адміністративного оскарження (т. 1 а.с. 60-64) вказане податкове повідомлення-рішення було залишено без змін рішенням ДФС України від 15.01.2019 року №1976/6/99-99-11-04-01-25 (т. 1 а.с. 65-70).

Вирішуючи питання про правомірність оскаржуваного індивідуального акту, суд першої інстанції встановив таке.

Між ТОВ «Білоцерківське ШЕУ» (Покупець) та ТОВ «Магніт ТК» (Постачальник) укладено договір постачання товару №275 від 20.03.2018 року, у порядку та на умовах якого Постачальник зобов`язується постачати і передавати у власність Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити на умовах даного Договору товар - пісок річковий, бітум нафтовий дорожній (т. 1 а.с. 71-72).

Згідно п. 2.1 Договору Покупець оплачує поставлений Постачальником товар по номенклатурі, кількості та за ціною, передбаченою у видаткових накладних, які видаються на кожну партію товару.

Відповідно до п. 3.1 Договору розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюється в безготівковому порядку протягом 3 банківських днів з моменту передачі товару Покупцю.

Поставка товару здійснюється Постачальником Покупцю при виконанні умов Договору згідно п. 3.1.

При цьому, постачання товару здійснюється шляхом самовивозу транспортом Покупця (п. 4.4 Договору).

Факт постачання товару (пісок річковий, бітум нафтовий дорожній), на переконання суду першої інстанції, підтверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткових накладних (т. 1. а.с. 73, 75, 80, 82, 86, 88, 93, 98, 103), копіями товарно-транспортних накладних, виписаних за період з 20.03.2018 року по 30.03.2018 року (т. 1 а.с. 74, 76-79, 81, 82-85, 87, 89-92, 94-97, 99-102, 104-107).

Також Окружний адміністративний суд міста Києва зазначив, що згідно відомостей товарно-транспортних накладних пісок річковий, бітум нафтовий дорожній перевозились автотранспортом ТОВ «Білоцерквіське ШЕУ» за маршрутами: пункт навантаження - с. Мотовилівка, пункт розвантаження - м. Біла Церква, вул. Леваневського, 95.

Крім того, зі змісту акту перевірки вбачається, що згідно даних оборотно-сальдової відомості ТОВ «Білоцерківське ШЕУ», по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками та підрядниками» станом на 31.03.2018 року у Позивача обліковується кредиторська заборгованість перед ТОВ «Магніт ТК» в сумі 1 669 620,29 грн. (т. 1 а.с. 36).

Судом першої інстанції поряд з іншим встановлено, що між Позивачем (Покупець) і ТОВ «Каргоприлад» (Постачальник) укладено договір постачання товару №27 від 16.03.2018 року, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується постачати і передавати у власність Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити на умовах даного Договору товар - сіль для промислового перероблення, пісок річковий (т. 1 а.с. 108-109).

Згідно п. 2.1 Договору Покупець оплачує поставлений Постачальником товар по номенклатурі, кількості та за ціною, передбаченою у видаткових накладних, які видаються на кожну партію товару.

Відповідно до п. 3.1 Договору розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюється в безготівковому порядку протягом 3 банківських днів з моменту передачі товару Покупцю.

Поставка товару здійснюється Постачальником Покупцю при виконанні умов Договору згідно п.3.1.

За правилами п. 4.4 Договору постачання товару здійснюється шляхом самовивозу транспортом Покупця.

На підтвердження виконання умов договору щодо постачання товарів, як встановлено судом першої інстанції, сторонами договору складені підписані видаткові накладні (т. 1 а.с. 110, 115, 120, 125, 130, 135, 140, 145, 149, 154, 159). Факт транспортування товару зі складу постачальника ТОВ «Каргоприлад» силами ТОВ «Білоцерківське ШЕУ» долучено до матеріалів справи товарно-транспортні накладні, виписані за березень 2018 року (т. 1 а.с. 111-114, 116-119, 121-124, 126-129, 131-134, 136-139, 141-144, 146-148, 150-153, 155-158, 160-163), відповідно до яких товар перевозився автотранспортом Позивача за маршрутами: пункт навантаження - с. Кощіївка, пункт розвантаження - м. Біла Церква, вул. Леваневського, 95.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що згідно даних оборотно-сальдової відомості ТОВ «Білоцерківське ШЕУ», по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками та підрядниками» станом на 31.03.2018 року у Позивача обліковується кредиторська заборгованість перед ТОВ «Каргоприлад» в сумі 1 582 380 грн. (т. 1 а.с. 31).

Доцільність та економічна мета укладення вказаних договорів, на думку Окружного адміністративного суду міста Києва, обґрунтовується наданими до матеріалів справи договорами про виконання робіт з капітального ремонту дорожнього покриття з Департаментом регіонального розвитку та житлово-комунального господарства Київської обласної державної адміністрації №180-18 від 06.06.2018 року, №181-18 від 06.06.2018 року, №178-18 від 06.06.2018 року, №263-18 від 18.07.2018 року, №179-18 від 23.07.2018 року разом зі складеними на їх виконання первинними документами (т. 1 а.с. 221-250, т. 2 а.с. 1-77).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстав для визнання безтоварними господарських операцій ТОВ «Білоцерківське ШЕУ» з ТОВ «Магніт ТК» і ТОВ «Каргоприлад» немає. При цьому, суд наголосив на тому, що контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень не доведено, що господарські операції Позивача є фіктивними або безтоварними, не доведено недобросовісності Позивача та його контрагентів, що, на його переконання, свідчить про відсутність перешкод для формування даних податкового обліку за наслідками відносин з ТОВ «Магніт ТК» і ТОВ «Каргоприлад».

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Приписи ч. 1 ст. 208 ГК України визначають, що якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а у разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Враховуючи положення зазначених вище статей ГК України, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити той факт, що для визнання правочину такого, що укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, необхідно встановити факт наявності у контрагентів або контрагента такої мети. Водночас, доказів на підтвердження даних обставин Відповідачем надано не було.

Надаючи оцінку реальності вчинення господарських операцій між контрагентами, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон про бухгалтерський облік) документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Дослідивши наявні матеріалах справи документи, судова колегія вважає, що останні містять всі обов`язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам. Поряд з цим, Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не було доведено юридичної дефектності чи невідповідності первинних документів вимогам чинного законодавства.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що вимоги щодо заповнення товарно-транспортних накладних регламентовані нормами Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568 (далі - Правила № 363), відповідно до пункту 1 яких:

- товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу;

- товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу;

- подорожній лист, це первинний документ про облік вантажних автомобільних перевезень, що всебічно характеризує роботу автомобіля і водія з моменту їх виїзду з автотранспортного підприємства і до повернення на підприємство.

Згідно п. 11 зазначених Правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/ напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Відповідно до п. 11.3 Правил №363 оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Приписи п. 11.4 Правил №363 визначають, що товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Викладене, на переконання судової колегії, дає підстави погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що товарно-транспортна накладна, подорожній лист, які супроводжують поставку товарів, призначені для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі №815/3310/17.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, Позивачем долучено до матеріалів справи копії товарно-транспортних накладних та подорожніх листів (т. 1 а.с. 164-220), згідно яких ТОВ «Білоцерківське ШЕУ» здійснювало перевезення товарів (бітум нафтовий дорожній, сіль для промислового перероблення, пісок річковий) та зі змісту яких вбачається, що останні містять основну інформацію, передбачену пунктом 11.1 Правил №363, що, у свою чергу, дає можливість встановити коли, у який спосіб та яким транспортним засобом були здійснені перевезення товарів, місце його навантаження та розвантаження, маршрут перевезення, найменування вантажу, відомості про водія тощо.

Сама по собі позиція контролюючого органу щодо окремих недоліків товарно-транспортних накладних в якості підстави для висновку про безтоварність господарських операцій є, на думку судової колегії, помилковим, оскільки товарно-транспортні накладні є обов`язковими для застосування відправниками та одержувачами вантажів, позаяк слугують підставою для проведення розрахунків за договором перевезення.

Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом, зокрема, у постанові від 13.11.2018 року у справі № 822/6312/15.

Наведеним також спростовується викладене у додаткових поясненнях твердження ГУ ДФС у Київській області про те, що у наданих до перевірки товарно-транспортних накладних встановлено факт перевищення фактично можливого завантаженого та перевезеного вантажу та відсутності села Мотовилівка в якості пункту навантаження товарно-матеріальних цінностей. Адже, як було зазначено вище, окремі недоліки товарно-транспортних накладених не можуть бути підставою для визнання операцій безтоварними. Крім того, у додаткових поясненнях ТОВ «Білоцерківське ШЕУ» зазначило, що кожна машина робила декілька рейсів з перевезення вантажу за день, про що свідчать дані подорожніх листів.

З аналогічних підстав також відхиляються доводи ГУ ДФС у Київській області щодо невідповідності окремих положень товарно-транспортних накладних вимогам Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року №281/171/578/155.

Крім того, наведені аргументи не були наведені контролюючим органом в акті перевірки, на чому вірно наголосив Позивача у додаткових поясненнях.

Посилання Апелянта на те, що до перевірки взагалі не були надані товарно-транспортні накладні, які свідчать про факт транспортування піску річкового та бітуму нафтового дорожнього зі складу постачальника по ряду видаткових накладних є, на переконання судової колегії помилковими, оскільки контролюючим органом жодним чином не обґрунтовано необхідності прив`язки товарно-транспортної накладної виключно до однієї видаткової накладної та не спростовано факт транспортування матеріалу одним видом транспорту за декількома видатковими накладними.

Крім іншого, колегія суддів не може погодитися з посиланням контролюючого органу в апеляційній скарзі на відсутність сертифікатів якості в обґрунтування доводів про безтоварність господарських операцій, адже останні не належать до первинних документів. При цьому твердження ГУ ДФС у Київській області про те, що наданий у ході перевірки сертифікат відповідності, виданий ПАТ «Укртатнафта», не може бути підтвердженням якості поставленого ТОВ «Магніт ТК» і ТОВ «Каргоприлад» товару у березні 2018 року з огляду на те, що згадані підприємства не мали господарських відносин, судовою колегією оцінюється критично. Так, відсутність в базах даних контролюючого органу відомостей щодо придбання ТОВ «Магніт ТК» і ТОВ «Каргоприлад» у період з 01.03.2018 року по 31.03.2018 року піску річкового, солі для промислового перероблення і бітуму нафтового дорожнього, у подальшому реалізованого ТОВ «Білоцерківське ШЕУ» за спірними договорами, не може свідчити про безтоварність господарських операцій між вказаними контрагентами, адже ГУ ДФС у Київській області не надано доказів відсутності таких поставок у період до 01.03.2018 року.

Твердження Відповідача в апеляційній скарзі про те, що у ході перевірки Позивачем не було надано довіреності чи витяг з журналу/реєстру виданих довіреності відповідальним особам, що підтверджують факт отримання товарів, судова колегія вважає помилковим, оскільки Інструкція про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 року № 99, втратила чинність з 01.01.2015 року, а умовами укладених договорів передача товару саме за довіреностями не передбачалася.

Посилання Апелянта на матеріали кримінального провадження №003630 в якості доказів фіктивності контрагентів Позивача, судовою колегією оцінюється критично, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Водночас, жодного з документів, передбачених ч. 6 ст. 78 КАС України, щодо згаданого кримінального провадження, ГУ ДФС у Київській області надано не було.

Доводи контролюючого органу щодо відсутності у ТОВ «Магніт ТК» і ТОВ «Каргоприлад» трудових та виробничих потужностей для виконання договірних зобов`язань перед ТОВ «Білоцерківське ШЕУ» в якості підстав для визнання їх безтоварними судова колегія вважає помилковими, оскільки встановленими вище належними і допустимими доказами підтверджується факт здійснення господарських операцій, зміна активів платника податків та мету укладення спірних договорів.

Як вже було зазначено вище, згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з посиланням Окружного адміністративного суду міста Києва на те, що приписи чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не ставили у залежність право формування Позивачем податкового кредиту від добросовісності платника податку, з яким суб`єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах. Тобто, невиконання такими особами податкових зобов`язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб`єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб`єкта господарювання.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Наведені висновки повністю узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні від 22.01.2009 року у справі «Булвес проти Болгарії», яке наголошує на принципі персональної відповідальності платника та неможливості втручання у право власності особи, яка, попри можливе порушення своїм контрагентом податкового законодавства, є належним отримувачем поставлених товарів чи послуг.

Подібну позицію займав і Верховний Суд України, який у постанові від 11.12.2007 року у справі № 21-1376во06, де зазначив, що «у разі невиконання контрагентом зобов`язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту».

З огляду на викладене посилання Апелянта на можливе порушення контрагентом Позивача - ТОВ «Магніт ТК» і ТОВ «Каргоприлад» податкової дисципліни в якості підстави для відмови у задоволенні позовних вимог є, на переконання судової колегії, помилковими.

З урахуванням наведеного судова колегія погоджується з твердженням суду першої інстанції про відсутність правових підстав визнання безтоварними господарських операцій Позивача зі згаданими контрагентами, у зв`язку з чим, зважаючи на помилковість висновків контролюючого органу про допущення ТОВ «Білоцерківське ШЕУ» необачності при виборі контрагента, вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв`язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредит виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно п. 201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.3 ст. 200 ПК України визначено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

З наведеного вбачається, що в силу положень п. 198.6 ст. 198 ПК України не дають право на формування податкового кредиту операції, не підтверджені належним чином оформленими документами. При цьому, як було зазначено раніше, встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з`ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано Відповідачем, на момент виписування податкових накладних Позивачу ТОВ «Магніт ТК» і ТОВ «Каргоприлад» були зареєстровані у встановленому законом порядку як суб`єкти підприємницької діяльності, а також платниками податку на додану вартість, а факт реальності господарських операції, як було встановлено раніше, підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а тому правових підстав для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень у Відповідача не було.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено « 25» вересня 2019 року.