Справа № 347/203/19
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8475/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І..,

за участі секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.

позивач : ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2 .

відповідач: Чорній О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2019 року у справі № 347/203/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Івано-Франківській області про визнання незаконною та скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції - Гордій В.І.

час ухвалення рішення -не зазначено.

місце ухвалення рішення - м. Косів,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

01.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Івано-Франківській області та з урахуванням заяви про зміну (уточнення) предмету спору в порядку ст. 47 Кодексу адміністративного судочинства України просив визнати незаконною та скасувати постанову Інспекції архітектурно-будівельного контролю в місті Івано-Франківську № 210/1009/m.6/2018 від 06.12.2018 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 4250 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 96 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу від 07.04.2016 року позивач став власником нежитлової будівлі, що по АДРЕСА_1 . За витягом з Державного реєстру права на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.08.2017 року за ним зареєстровано дане нерухоме майно. Складовими частинами об`єкта нерухомого майна на день його покупки були, в тому числі, дворова вбиральня, В; альтанка, Е. Таким чином вважає, що ним придбано майно, в тому числі те, за яке він притягується до адміністративної відповідальності за будівництво будівель.

Звертає увагу на те, що не здійснював в 2018 році ніякої реконструкції належного йому нерухомого майна, не порушував законодавства щодо містобудівної діяльності, а тому не може з цього приводу нести будь-яку правову відповідальність.

Також вказує, що 05.11.2018 року був складений протокол про адміністративне правопорушення та надано припис про усунення порушення вимог законодавства та винесено припис про усунення порушення шляхом подачі заяви про початок виконання будівельних робіт до 05.01.2019 року.

Окрім того у поданій позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що 13.12.2018 року отримав через поштове відділення постанову Інспекції архітектурно-будівельного контролю в місті Івано-Франківську № 210/1009/т.6/2018 від 06.12.2018 року, за змістом якої, його адміністративне правопорушення полягає у здійсненні реконструкції альтанки з добудовою надвірного туалету по АДРЕСА_1 без надання повідомлення про початок виконання будівельних робіт, чим порушено п.1 ч.1 ст.34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

Не погодившись із постановою Інспекції архітектурно-будівельного контролю в місті Івано-Франківську № 210/1009/m.6/2018 від 06.12.2018 року оскаржив її до Держбудінспекції України, як вищестоящої організації.

29.01.2019 року отримав листа ДАБІ України за №40-703-(90-9)/349-19 про безпідставність поданої скарги.

Вважає, що посадова особа ДАБІ порушила вимоги Глав 19-23 КУпАП, зокрема щодо правил складання протоколу, вручення протоколу, роз`яснення прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, залучення свідків, збирання доказів, належність і допустимість доказів, що привело до незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано незаконною та скасовано постанову головного інспектора будівельного нагляду управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області Івасишина Володимира Петровича № 210/1009/m.6/2018 від 06.12.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 4250 грн. за ч.4 ст. 96 КУпАП ОСОБА_1 , а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Державна архітектурно-будівельна інспекція України подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та зазначає, що судом при вирішення справи не враховано подання адміністративного позову поза межами строку звернення до суду встановленого статтею 122 КАС України, так як оскаржена постанова прийнята 06.12.2018 року, а позивач звернувся з позовом до суду про її скасування лише 01.02.2019 року.

Крім того, апелянт вважає, що Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Івано-Франківській області дотримано порядок проведення перевірки дотримання вимог законодавства України у сфері архітектурно-будівельної діяльності та складено протокол відповідно до вимог статті 256 КУпАП та припис.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено те, що 06.12.2018 року Інспекція архітектурно-будівельного контролю у місті Львові винесла постанову 210/1009/m.6/2018 від 06.12.2018 року по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 96 КУпАП, та постановлено накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 4250,00 грн.. Постанову, як зазначає сам позивач, отримав 13.12.2018 року.

ОСОБА_1 подав скаргу до Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

29.01.2019 року позивачем отримано лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, яким йому повідомлено про те, що докази які б спростовували обставини, встановлені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відсутні, а звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення про скасування постанови і закриття справи. Відтак, прийнято рішення про залишення постанови без змін, а скарги без задоволення.

01.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції зазначив, що з копії припису про усунення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 05.11.2018 року видно, що за результатами позапланової перевірки було встановлено, що було здійснено реконструкцію з добудовою альтанки без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт по АДРЕСА_1 .

Також суд встановив, що за невиконання цього припису юридична особа, фізична особа/фізична особа - підприємець несуть відповідальність, передбачену Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та Кодексом України про адміністративні правопорушення. Про виконання припису позивач мав повідомити ДАБІ до 05.01.2019 року.

Суд дійшов висновку, що надавши позивачу двомісячний строк для виконання припису, та вказавши у ньому, що у разі невиконання припису, його буде притягнуто до адміністративної відповідальності, головним інспектором будівельного нагляду Івасишиним В.П., не дочекавшись закінчення вказаного у приписі терміну на усунення порушень, 06.12.2018 року було протиправно винесено оскаржувану постанову, чим порушено суб`єктом владних повноважень права позивача.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з п.1 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги наступні обставини.

Згідно з частиною 1 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Підставами для проведення позапланової перевірки є: 1) подання суб`єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об`єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням; 2) необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; 3) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; 4) перевірка виконання суб`єктом містобудування вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю; 5) вимога головного інспектора будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, про проведення перевірки за наявності підстав, передбачених законом; 6) звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; 7) вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Відповідно до положень частини 3 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право: 1) безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню; 2) складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; 3) у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт; 4) проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомки, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації; 5) проводити перевірку відповідності будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що використовуються під час будівництва об`єктів, вимогам стандартів, норм і правил згідно із законодавством; 6) залучати до проведення перевірок представників центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, експертних та громадських організацій (за погодженням з їх керівниками), фахівців галузевих науково-дослідних та науково-технічних організацій; 7) одержувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документи, необхідні для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю. Забороняється отримувати у суб`єктів містобудування інформацію та документи податкової, фінансової звітності, щодо оплати праці, руху коштів та інші, не пов`язані із здійсненням державного архітектурно-будівельного контролю; 8) вимагати у випадках, визначених законодавством, вибіркового розкриття окремих конструктивних елементів будинків і споруд, проведення зйомки і замірів, додаткових лабораторних та інших випробувань будівельних матеріалів, виробів і конструкцій; 9) забороняти за вмотивованим письмовим рішенням експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію; 10) здійснювати фіксування процесу проведення перевірки з використанням фото-, аудіо- та відеотехніки; 11) здійснювати контроль за дотриманням порядку обстеження та паспортизації об`єктів, а також за реалізацією заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час їх експлуатації.

Процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов`язаної з будівництвом об`єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності, визначає Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553.

Згідно з пунктом 5 Порядку №553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Відповідно до пункту 7 Порядку №553 позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставою для проведення позапланової перевірки є, в тому числі, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Відповідно до пункту 16 Порядку № 533 за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою інспекції складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (пункт 17 Порядку №533).

Щодо суті виявленого відповідачем правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини 7 статті 34 цього ж Закону виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом частини 4 статті 96 КУпАП, виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот п`ятдесяти до трьохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відтак, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Так, як визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідачу, у відповідності до вищезазначеного необхідно було встановити, чи саме він вчинив порушення, а саме здійснив реконструкцію альтанки з добудовою туалету по АДРЕСА_1 без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт, що і стало підставою для винесення оскаржуваної постанови.

Однак, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції Івано-Франківської області не надало жодних доказів, що саме позивачем вчинялись зазначені роботи. Матеріали справи не містять також підтвердження, що саме ОСОБА_1 виконував реконструкцію на земельній ділянці що перевірялася, а позивачем даний факт заперечується.

Зокрема, позивач своєї вини у вчиненні нею адміністративного правопорушення передбаченого частиною 4 статті 96 КУпАП не визнавав, про що зазначив в протоколі про адміністративне правопорушення. Також звертав увагу на те, що у свідоцтві на право власності дані об`єкти зазначені.

Разом із тим, як встановлено з матеріалів справи, а саме технічного паспорта на нежитлову будівлю за адресою АДРЕСА_1 наявні споруди, зокрема: дворова вбиральня (літера за планом «В»), та альтанка (літера за планом «Г»). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.08.2017 року за №93826806, за позивачем зареєстровано право власності на нежитлову будівлю (виробничий цех), що складається зокрема з: дворова вбиральня (літера за планом «В»), та альтанка (літера за планом «Г»), яке виникло на підставі договору купівлі-продажу від 07.04.2016 року.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд апеляційної інстанції констатує, що у договорі купівлі-продажу від 07.04.2016 року (на основі якого виникло право власності у позивача на зазначені споруди) та у технічному паспорті, наявна інформація щодо наявних господарських споруд, за будівництво яких позивача притягнуто до адміністративної відповідальності згідно частини 4 статті 96 КУпАП, що спростовує твердження відповідача про здійснення реконструкції альтанки з добудовою туалету.

Також слід звернути увагу на те, що відповідачем не надано беззаперечних доказів того, що інспектором виявлено та зафіксовано факт виконання будівельних робіт під час виїзду на об`єкт. При цьому, останні переконані, що виконання робіт на спірному об`єкті проводилось безпосередньо позивачем на підставі вказаних вище представлених документів. Поряд з тим, відповідач не може спростувати заперечення позивача щодо проведення самочинного будівництва.

Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що диспозиція частини 4 статті 96 КУпАП встановлює відповідальність саме за «виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта », тобто за активні дії, які полягають у виконанні певних будівельних робіт. Проте, наявні в матеріалах справи документи, жодних доказів того факту, що позивачем проводяться будь-які будівельні роботи не містять.

Доказів того, що господарська будівля була реконструйована саме позивачем відповідачем не надано.

Відтак, притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за правопорушення, вина у вчиненні якого не доведена належними та допустимими доказами, суперечить загальному принципу інституту юридичної відповідальності, за змістом якого кожен самостійно несе відповідальність за свої дії.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що позивач заперечує своє відношення до самочинного будівництва господарської будівлі, а іншими належними та допустимими доказами (письмовими, речовими доказами, фото-відео зйомки, показаннями сторонніх осіб-свідків) не підтверджується вчинення саме позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 96 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за наявними обставинами. В діях ОСОБА_1 відсутні ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторін адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 96 КУпАП, в зв`язку з чим позивач не підлягає адміністративній відповідальності за вказане правопорушення.

Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справ з приводу рішень суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, постанова по справі про адміністративне правопорушення від 06.12.2018 року №210/1009/m.6/2018, якою позивача визнано винною у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 4250 грн. підлягає скасуванню як протиправна, а провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 96 КУпАП.

Окрім вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на положення пункту 9 Порядку №553, за змістом якого у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, щодо якого неможливо встановити суб`єкта містобудування, який будує чи збудував такий об`єкт, перевірка проводиться із залученням представників органів місцевого самоврядування та органів Національної поліції. Документи, оформлені за результатами такої перевірки, надсилаються до відповідного органу внутрішніх справ для встановлення особи суб`єкта містобудування.

Відтак, у разі наявності підстав вважати об`єкт самочинним будівництвом, щодо якого неможливо встановити суб`єкта містобудування, який збудував такий об`єкт, перевірка повинна проводитись із залученням представників органів місцевого самоврядування та органів Національної поліції. Документи, оформлені за результатами такої перевірки, надсилаються до відповідного органу внутрішніх справ для встановлення особи суб`єкта містобудування. І лише встановивши особу, яка незаконно збудувала такий об`єкт, уповноважений орган вправі вживати відповідних заходів щодо усунення виявлених порушень.

Згідно із частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.1ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд не здійснює новий розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, оскільки згідно ст. 288 КУпАПособа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 272, 286, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2019 року у справі № 347/203/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає. (стаття 272 КАС).

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді М. А. Пліш
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 23.09.2019 року.