Справа № 360/3324/19
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року справа №360/3324/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Геращенка І.В., Ястребової Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Сухова М.Є.,

представника позивача Дядько Г.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року у справі № 360/3324/19 (головуючий І інстанції Т.В. Смішлива) за позовом Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про стягнення виконавчого збору у розмірі 384122,72 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 05.07.2019 року ВП №42301837 про стягнення виконавчого збору 384122,72 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

В даному випадку підставою для завершення виконавчого провадження стало не фактичне стягнення присуджених сум, а заява стягувача, подана в порядку ст. 37 Закону України Про виконавче провадження.

Оскільки фактичного стягнення державним виконавцем з боржника на користь стягувача присуджених за наказом сум не відбулось відповідно до ст. 27 Закону №1404-VIII, правові підстави для винесення постанови від 05.07.2019 року ВП №42301837 про стягнення виконавчого збору 384122,72 грн відсутні.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Оскільки стягнення виконавчого збору, як окрема процесуальна дія, здійснена державним виконавцем після набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, в даному випадку підлягали застосування положення саме цього закону.

Спеціальною нормою, яка встановлює порядок виконання постанови про стягнення виконавчого збору в даному випадку є стаття 27 Закону №1404, що діяла до 28 серпня 2018 року, а не ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», що діяла після 28 серпня 2018 року.

Доводи, викладені в рішенні суду про те, що виконавчий збір стягується незалежно від того чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом є помилковим, оскільки у разі стягнення виконавчого збору відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника, будуть створюватись умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

З моменту відкриття виконавчого провадження з виконання наказу про примусове виконання рішення господарського суду Луганської області та до його закінчення, будь-які кошти на користь стягувача боржником добровільно не перераховувалися та в примусовому порідку державним виконавцем не стягувалися, отже у державного виконавця відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати судове рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, суд встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

На виконання рішення Господарського суду Луганської області від 14.01.2014 у справі №913/3244/13 видано наказ № 913/3244/13 від 31.01.2014 про стягнення з КП "Лисичанськтепломережа" на користь ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" суми боргу за спожиту активну електроенергію у сумі 3810197,17 грн, суму боргу за перевищення договірних величин споживання електроенергії у сумі 31030,12 грн (а.с. 57).

31.03.2014 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Всі виконавчі провадження, які перебували на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області залишилися за місцем попередньої реєстрації, здійснити вивезення майна та виконавчих проваджень на сьогодні не виявляється можливим.

06.01.2016 на адресу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області надійшла заява від ТОВ ЛЕО про відновлення виконавчого провадження (а.с. 55-56)

06.01.2016 державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження (а.с. 59).

06.01.2016 винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження № 51799998, яке веде відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (а.с. 61).

У рамках зведеного виконавчого провадження державним виконавцем здійснено виконавчі дії:

19.06.2016 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 102).

23.08.2016 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунку філії ПАТ Промінвестбанк (а.с. 105).

26.07.2016 державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках в АТ Енергобанк (а.с. 109), в АТ Креді Агріколь банк в ПАТ Сбербанк , в АТ УкрСиббанк (арк.спр. 114), в АТ Ощадбанк (а.с. 116), в АТ Банк Фінанси та кредит (а.с. 118).

30.05.2019 винесено постанови про арешт коштів боржника що містяться на рахунку в АТ Ощадбанк (а.с. 92), в АТ Райффайзен банк Аваль (арк.спр. 95), в АТ УкрСиббанк в АБ Укргазбанк , в АТ Укрексімбанк, в АТ Креді Агріколь (а.с. 99).

04.07.2019 на адресу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області надійшла заява від ТОВ ЛЕО про повернення виконавчого документа відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 62).

05.07.2019 державним виконавцем, на підставі ст. 42 Закону України Про виконавче провадження, винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (а.с. 64).

05.07.2019 державним виконавцем, керуючись ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, винесено постанову про стягнення виконавчого збору (а.с. 66).

05.07.2019 державним виконавцем, згідно п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 68).

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частинами першою, другою статті 2 Закону № 606-XIV передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами (частини перша, друга статті 17 Закону № 606-XIV).

Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження, зокрема, на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно із частиною другою статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною першою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

З 05 жовтня 2016 року умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII.

Відповідно до частини сьомої розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Стаття 27 Закону №1404-VІІІ (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Крім того, у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 40 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення.

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

При цьому, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.

Початком примусового виконання у розумінні Закону № 1404-VІІІ є винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Умовою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ, якщо виконавчий збір не стягнуто.

Таким чином, повернення виконавчого листа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону, є підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Матеріали справи свідчать, що позивачем у добровільному порядку повністю не виконано наказ № 913/3244/13 від 31.01.2014 про стягнення з Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" на користь ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" суму боргу за спожиту активну електроенергію у сумі 3810197,17 грн, суму боргу за перевищення договірних величин споживання електроенергії у сумі 31030,12 грн, залишається не сплаченим сума боргу за перевищення договірних величин споживання електроенергії у сумі 3103012 грн.

04.07.2019 на адресу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області надійшла заява від ТОВ ЛЕО про повернення виконавчого документа, 05.07.2019 державним виконавцем, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та постанову про стягнення виконавчого збору.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що повернення виконавчого документу відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" є підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Посилання апелянта , що виконавчий збір стягується лише за фактичного стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягненню з боржника сум заборгованості суд до уваги не бере, оскільки відповідно до ст. 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Крім того, матеріали справи свідчать, що державним виконавцем вчинялись дії щодо стягнення сум заборгованості відповідно до виконавчого документу № 913/3244/13 від 31.01.2014, такі як, винесення постанов про арешт коштів боржника які знаходяться в банках, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження тощо.

Також, суд звертає увагу, що частина друга статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла до 28 серпня 2018 року.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" № 2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині другій статті 27 Закону № 1404-VIII слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Тобто, після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню.

При цьому, оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору прийнята 05 липня 2019 року.

Зазначене спростовує посилання апелянта, що судом першої інстанції помилково застосовано вказану норму в редакції, яка діє після 28.08.2018 року, оскільки спірна постанова про стягнення виконавчого збору винесена під час дії вказаної редакції.

Помилковим є посилання апелянта на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду від 28.02.2019 року у справі №819/1116/17 та від 19.06.2019 року у справі №824/172/18-а, з огляду на те, що постанови про стягнення виконавчого збору у вказаних справах були прийняті до внесення змін до ст. 27 Закону № 1404-VIII.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VІІІ не передбачено.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі №750/7624/17.

За приписами ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України про виконавче провадження, а тому оскаржувана постанова від 05.07.2019 ВП 42301837, про стягнення з КП Лисичанськтепломережа виконавчого збору у розмірі 384122,72 грн прийнята правомірно.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року у справі № 360/3324/19 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року у справі № 360/3324/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 25 вересня 2019 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та проголошено 25 вересня 2019 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді І.В. Геращенко

Л.В. Ястребова