Справа № 640/5427/19
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 вересня 2019 року № 640/5427/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Арсірія Р.О., за участю секретаря судового засідання Шевченко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Чугуївський масло завод»
до третя особаГоловного управління Державної фіскальної служби у м.Києві ГУ ДФС у Харківській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень
за участю представників сторін:

представник позивача - не прибув;

представника відповідача - Кокиза Наталія Василівна;

представник третьої особи - не прибув;

Прийняв до уваги таке:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне Товариство з обмеженою відповідальністю «Чугуївський масло завод» (надалі по тексту - позивач та/або ТОВ «ЧМС» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.02.2019 №№ 2, 2, 2, прийнятих Головним управлінням ДФС у м.Києві (надалі по тексту - відповідач).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту перевірки, на підставі яких було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, і тому позивач вважає спірні рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В наданому суду відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та запереченнях проти адміністративного позову.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа своєї позиції по суті заявлених позовних вимог не надала.

В судовому засіданні 19.09.2019 на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Чугуївський масло завод» зареєстроване Шевченківської районною у місті Києві державною адміністрацією 27.05.2016 за №0060221. Взято на податковий облік 27.05.2016 за №85.

Згідно з реєстраційними даними, видами господарської діяльності ТОВ «ЧМЗ» визначено: виробництво олії та тваринних жирів (основний); діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н. в. і. у.; інша діяльність із забезпечення трудовими ресурсами; неспеціалізована оптова торгівля; інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

На підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві №18216 від 13.12.2018 та направлення №2055/26-15-14-02-03 від 19.12.2018, відповідно до пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «ЧМЗ» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з контрагентом-постачальником ТОВ «МРІЯ-К» () за період жовтень 2017 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складений акт «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Чугуївський масло завод» №2/26-15-14-02-03/40515416 від 03.01.2019.

Так, в Акті перевірки зазначається, що перевіркою встановлено порушення, а саме:

- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України, ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996, п.2.1, п.2.15, п.2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88; п.5 П (С)БО 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 7 612 497,00 грн, у тому числі за 2017 рік у сумі 7 612 497,00 грн;

- п. 198.1, п. 198.3 ст.198 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 744 247,00 грн, в тому числі за жовтень 2017 року та завищено показники рядка 21 «Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду)» за жовтень 2017 року на суму 6 714 083,00 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки 2/26-15-14-02-03/40515416, 14.02.2019 ГУ ДФС у м. Києві прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а саме:

- податкове повідомлення-рішення №2 за формою «В4» про завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 6 714 083,00 грн;

- податкове повідомлення-рішення №2 за формою «Р», яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 2 180 309,00 грн (з яких 1 744 247,00 грн за основним платежем та 436 062,00 грн за штрафними санкціями);

- податкове повідомлення - рішення №2 за формою «Р», яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 9 515 621,00 грн. (з яких 7 612 497,00 грн за основним платежем та 1 903 124,00 грн за штрафними санкціями).

На думку перевіряючих вищевказані порушення зумовлені неможливістю підтвердження реальності здійснення господарських операцій по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Мрія-К», правочини укладені ТОВ «ЧМЗ» з ТОВ «МРІЯ-К» не спричиняють реального настання правових наслідків обумовлених ними.

Також посилався на протокол допиту свідка, а саме засновника ТОВ «МРІЯ-К» ОСОБА_4, яка надала покази про непричетність до створення діяльності ТОВ «МРІЯ-К».

Відповідач також зазначив, що ТОВ «МРІЯ-К» не могло у жовтні 2017 року реалізовувати насіння соняшникове на адресу ТОВ «ЧМЗ», оскільки, окрім вищевказаних обставин, діяльність ТОВ «МРІЯ-К» має ознаки нереальності здійснення операцій, а саме: відсутній рух активів, зобов`язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарських операцій; відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій.

Вказане вище, на думку контролюючого органу свідчить про те, що ТОВ «МРІЯ-К» здійснювало діяльність спрямовану виключно на здійснення операцій пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам, переважно контрагентам, які не виконують свої податкові зобов`язання з метою штучного формування податкового кредиту, які не мають реального товарного характеру.

Не погоджуючись з обґрунтованістю зазначених доводів відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи, 03.10.2017 між ТОВ «ЧМЗ» (Покупець) та ТОВ «МРІЯ - К» (Постачальник) укладено договір поставки сільськогосподарської продукції №031017ПС від 03.10.2017, відповідно до п.1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених даним Договором постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець прийняти та оплатити Соняшник.

Разом з тим, 03.10.2017 та 10.10.2017 між ТОВ «ЧМЗ» та його контрагентом було підписано, в якості додатків до договору №031017ПС від 03.10.2017. Специфікації, в яких було визначено кількість товару, шо поставлявся ТОВ «МРІЯ-К», загальну вартість, умови, та строки оплати за поставлений товар.

У той же час, 06.10.2017 Сторонами підписано Додаткову угоду №1 до Договору №0310І7ПС від 03.10.2017, якою у зв`язку з виявленими невідповідностями у Договорі щодо умов поставки та бажанням Сторін урегулювати дані неточності, внесено зміни до п.2.1, п.2.3. п.2.4. 3.3, 3.5, 4.1. виклавши їх у наступних редакціях.

« 2.1. Найменування товару - соняшник. Одиниця виміру - тонна. Кількість кожної партії Товару визначається в Специфікаціях до даного Договору, що є невід`ємними його частинами».

« 2.3. Приймання соняшника відбувається по фактично завантаженій вазі на зерновому складі Постачальника».

« 2.4. Всі витрати, пов`язані з невідповідністю по якості та кількості Товару несе Покупець.»

« 3.1. Поставка Товару здійснюється на умовах визначених у Специфікаціях до Даного договору на кожну партію товару згідно правил «Інкотермс» (редакція 2010 року), які застосовуються з урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером даного Договору, а також тих особливостей, що випливають із умов даного договору.»

« 3.3. Приймання товару за кількістю та якістю проводиться на зерновому складі Постачальника».

« 3.5. У випадку, якщо Товар, шо поставляється, заражений, Покупець має право, за погодженням з Постачальником, здійснити відшкодування своїх витрат на обеззараження Товару за рахунок Постачальника, в рахунок вартості оплати за куплений Товар».

« 3.8 У випадку, якщо Покупець з будь-яких причин не вивезе придбаний Товар зі складу Постачальника (що знаходиться за адресою: Кіровоградська обл., Новоукраїнський р-н. м. Новоукраїнка, вул. Курчатова, буд. 40Г) до 31 грудня 2017 року. Товар вважається таким, що переданий на відповідальне зберігання Постачальнику, при цьому вартість зберігання Товару становитиме 100 (сто) грн. 00 коп. за одну тонну на місяць незалежно від обсягу Товару, що залишився на відповідальному зберіганні».

« 4.1. Ціна за одиницю Товару (з урахуванням НДС у заліковій масі) вказується в Специфікації та включає в себе ціну за Товар та вартість зберігання Товару на складі Постачальника після переходу права власності Покупцю до моменти його фактичного отримання Покупцем.

Загальна вартість кожної конкретної партії Товару, що придбається на умовах даного Договору, передбачена в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного Договору.»

« 7.9. Постачальник несе відповідальність за збереження і цілісність Товару з дати передачі на зберігання і до дати вивезення Товару Покупцем. У випадку знищення або ушкодження Товару, який зберігається, або його частини. Постачальник повинен за свій рахунок повернути Покупцю рівну кількість аналогічного Товару належної якості».

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України, платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Згідно з п.201.7 ст.201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарі в; послуг. а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарі в/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, шо відносяться до податкового кредиту.

На виконання вимог податкового законодавства, ТОВ «МРІЯ-К» надано ТОВ «ЧМЗ» належним оформлені податкові накладні за укладеним договором поставки сільськогосподарської продукції №031017ПС від 03.10.2017 (а.с.1-23, Том 2).

На підтвердження факту передачі товару згідно договору поставки сільськогосподарської продукції №031017ПС від 03.10.2017 ТОВ «МРІЯ-К» виписані видаткові накладні (а.с. 24-140, Том 2).

На виконання умов договору поставки сільськогосподарської продукції №031017ПС від 03.10.2017, ТОВ «ЧМЗ» було частково сплачено вартість поставленого товару (а.с.141-142, Том 2).

Водночас, часткова оплата за поставлений товар згідно договору поставки №031017ПС від 03.10.2017 обумовлена зверненням ТОВ «МРІЯ - К» до ТОВ «ЧМЗ» з листом №010218 від 01.02.2018, в якому контрагент просив не перераховувати кошти за поставлене насіння соняшнику у зв`язку з арештом рахунків (а.с.143, Том 2).

У той же час, як вбачається з вищевикладеного, п.3.3 Додаткової угоди №1 від 06.10.2017 укладеної між ТОВ «ЧМЗ» та ТОВ «МРІЯ-К» до договору поставки сільськогосподарської продукції №03101711С від 03.10.2017 Сторони погодили, що приймання товару за кількістю та якістю проводиться на зерновому складі Постачальника.

З метою вивезення товару, а саме насіння соняшника зі складу постачальника, ТОВ «ЧМЗ» було укладено з перевізниками ФОП «Кравцов» та ТОВ «Салютем Транс» договори транспортного перевезення №23/10 від 23.10.2017 та №1 від 29.11.2017 (а.с. 144-150, Том 2, а.с.1-19, Том 3).

Факт здійснення реального перевезення товару зі складу ТОВ «МРІЯ - К» підтверджується належним чином оформленими заявками на перевезення, товарно-транспортними накладними та актами наданих послуг (а.с.151-241, Том 2, а.с.-20-183, Том 3).

На підтвердження здійснення розрахунків ТОВ «ЧМЗ» з перевізниками ФОП « ОСОБА_3 » та ТОВ «Салютем Транс» та виконання своїх зобов`язань за укладеними договорами транспортного перевезення №23/10 від 23.10.2017 та №1 від 29.11.2017 надано належним чином засвідчені банківські виписки (а.с. 242-249, Том 2, а.с.183-188, Том 3).

Крім того, на підтвердження подальшої переробки придбаного у ТОВ «МРІЯ - К» насіння соняшника позивачем надано укладений з ТОВ «Агросинергія» Договір переробки товару №121017ПН від 12.10.2017, відповідно до якого ТОВ «Агросинергія» здійснювала переробку соняшника, що поставлявся зі складу ТОВ «МРІЯ - К» перевізниками ФОП «Кравцов» та ТОВ «Салютем Транс» разом з належним чином засвідченими копіями первинних документів, складених на виконання вказаного договору.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі також - ПК України), податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 198.2 статті 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 статті 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до п. 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

- зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

- збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

- збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

- зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп. 2.15 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704, визначено, що первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув`язка окремих показників.

Таким чином, єдиною підставою документального підтвердження спірних сум податкового кредиту та сум, на які збільшено від`ємне значення фінансового результату до оподаткування, мають бути належним чином складені та підписані повноважними особами первинні документи в розумінні наведених норм законодавства.

При вирішенні справи, суд враховує також правову позицію Вищого адміністративного суду України, висловлену ним в Інформаційному листі від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10, відповідно до якого процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1) встановлення факту здійснення господарської операції; 2) встановлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; 3) встановлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку; 4) встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість; 5) встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.

Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11, витрати, для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість, мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Також, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Таким чином, суд дійшов висновку, що законодавство не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит, як і права на збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування, від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб`єктами господарювання. Так само як і на платника податків не покладається обов`язок перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як самостійно скористуватись наданими ПК України правами.

Крім того, суд враховує, що позивачем, з метою підтвердження реального характеру виконання сторонами своїх зобов`язань за вказаними вище договорами, сплачені кошти за якими були включені позивачем до сум податкового кредиту з податку на додану вартість та на їх розмір було збільшено від`ємне значення його фінансового результату до оподаткування звітних періодів, що перевірялись податковим органом, та на підтвердження подальшої реалізації придбаного у ТОВ «МРІЯ - К» товару позивачем надано до матеріалів справи укладені з ТОВ «Агросинергія» договори поставки №М25/10/17-1 від 25.10.2017 та №01/12-17111 від 01.12.2017, відповідно до яких ТОВ «Агросинергія» придбала у ТОВ «ЧМЗ» олії соняшникову нерафіновану та шрот соняшниковий не гранульований отриманий після переробки товару, а саме насіння соняшника відповідно до договору переробки товару № 121017ПН від 12.10.2017.

З метою підтвердження факту здійснення розрахунків між ТОВ «ЧМЗ» та ТОВ «Агросинергія», позивачем надано платіжні доручення та банківські виписки.

Стосовно податкової інформації щодо ТОВ «МРІЯ-К» на підставі якої перевіряючі роблять висновок про відсутність можливості у ТОВ «МРІЯ-К» реалізовувати насіння соняшникове на адресу ТОВ «Чугуївський масло завод», суд зазначає, що відповідно до п. 74.2 ст. 74 ПКУ зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.

П.п. 78.1.1. ПКУ передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, наявність податкова інформація є лише підставою для проведення перевірки і за своїм правовим значенням не є підставою для визнання нікчемним правочину та/або встановлення нереальності операції, а також не є достатнім доказом суперечності правочину (господарської операції, статусу контрагента), оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, а тому податкова інформація щодо контрагента не може бути підставою для обмеження права ТОВ «Чугуївський мало завод» на формування активу та права на податковий кредит за умови реальності господарської операції.

Посилання податкового органу щодо наявного досудового кримінального провадження, фігурантом у якому є ТОВ «МРІЯ-К» суд вказує, що сам факт порушення кримінального провадження відносно контрагента без обвинувального вироку суду не є підставою для визнання операцій нереальними.

Таким чином кримінальні провадження не є належним підтвердженням протиправності дій платник податків та/або доказом нереальності здійснення господарських операцій.

З цього приводу була висловлена правова позиція Верховним судом у постанові від 24.04.2018 року № 2а/0370/205/12 згідно з якою сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.

Стосовно наявної податкової інформації щодо контрагента ТОВ «МРІЯ-К» та ухвали Печерського районного суду м.Києва по справі без номеру від 05.03.2018 зі знеособленими персональними даними, про визнання винуватості Особи_1, за переконанням відповідача громадянки ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України, суд зазначає наступне.

Як було вказано вище, податкова інформація не є підставою для висновків щодо господарських операцій. Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Неправдиве твердження зазначене в акті перевірки від 03.01.2019 щодо наявності ухвали від 05.03.2018 року у справі 757/5236/18 про визнання винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України, оскільки відповідно до вищевказаної ухвали ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.5 ст.27, ч.1 ст.205 КК України на підставі ст. 49 КК України звільнено, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000010 від 30.01.2018 - закрито.

Більш того, у вказаній ухвалі відсутня будь-яка оцінка операцій ТОВ «МРІЯ-К» із позивачем, а тому такий аргумент відповідача є безпідставним.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 N 996-XIV визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарською операцією - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

Визначальним в цьому випадку є факт експорту всього отриманого від СТОВ "Урожай", що підтверджується митними деклараціями.

Відповідач жодним чином не спростував дійсність зазначених митних декларацій, які були раніше прийняті фіскальними органами.

Отже, слід дійти висновку, що між ТОВ «Чугуївський масло завод» та його контрагентом дійсно склалися реальні господарсько-правові відносини, результатом яких став реальний рух активів, зміна майнового стану сторін. До того ж надано договори про подальший рух товару, та отримано позитивний фінансовий результат від даної операції.

За будь-яких умов оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Платних несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

При цьому для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях платника податків в обов`язковому порядку необхідно з`ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів.

Витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

ТОВ «Чугуївський масло завод» має всі документи, які підтверджують фактичні поставки товару, а також документи, які підтверджують подальшу реалізацію отриманого товару. На момент укладання податкових накладних в період, що перевірявся ТОВ «МРІЯ-К» був зареєстрований органами державної податкової служби у встановленому порядку в якості платників ПДВ, а тому мав всі підстави складати податкові накладні.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, на момент складання податкових накладних контрагент позивача зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку товару.

Слід зазначити, що податковий орган не посилається на відсутність реєстрації податкових накладних, на підставі яких позивачем нараховано податок на додану вартість, у встановленому порядку.

Відповідачем не надано документальних підтверджень відсутності фактичного виконання господарських операцій за вказаними договорами, узгодженості дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з можливими протиправними діями постачальників, а тому, твердження відповідача про відсутність реального характеру договорів, укладених між позивачем та його контрагентами, не є обґрунтованим та належним засобами доказування, оскільки, позиція податкового органу щодо суперечності спірних угод інтересам держави не підкріплена відповідними доказами чи судовими рішеннями.

Враховуючи зазначене та те, що судом, в межах розгляду цієї адміністративної справи не встановлено ознак фіктивності укладених між позивачем та його контрагентами правочинів, зокрема, необґрунтованими є висновки, викладені відповідачем в акті перевірки від 03.01.2019 № 2/26-15-14-0203/40515416 про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Як наслідок, неправомірними є оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача, що ґрунтуються на зазначених висновках акту перевірки.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з положеннями статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не було доведено правомірність прийнятих ним рішень.

Згідно з вимогами статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Беручи до уваги наведене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 19 210 грн за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Чугуївський масло завод» задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 14.02.2019 №№ 2, 2, 2, прийнятих Головним управлінням ДФС у м.Києві.

Судові витрати в сумі 19 210 грн присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чугуївський масло завод» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Чугуївський масло завод» (вул.Городоцька 224, Львів, 79040, )

Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві (вул.Шолуденка, 33/19, Київ, 04655, )

Головне управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, Харків, 61057)

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення суду виготовлено 24.09.2019.

Суддя Р.О. Арсірій