Справа № 372/2973/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 372/2973/18 Суддя (судді) першої інстанції: Кравченко М.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника начальника СРПП № 4 Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області Терпило М.К. про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Обухівського районного суду Київської області звернулась ОСОБА_2 з позовом до заступника начальника СРПП № 4 Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області Терпила Миколи Костянтиновича з позовом у якому просила суд:

- зобов`язати працівника Обухівського ВПНП в Київській області скласти адміністративний матеріал за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення водієм ОСОБА_3 п.п. 10.1, 11.4 ПДР України, що призвели до виникнення ДТП та направити складену адміністративну справу за підсудністю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 червня 2016 року близько 17 год. 30 хв. на 51 км. автодороги Київ-Знам`янка сталося ДТП за участі автомобіля «ЗАЗ 110307» державний номерний знак НОМЕР_1 під її керуванням та автомобіля «Камаз» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , що належить ПрАТ ККРК. Позивач вважає, що працівники поліції під час свідомо невірно внесли розміри при оформленні схеми ДТП, не внесли осип в схему ДТП, не зафіксували місце зіткнення транспортних засобів, а також порушили інструкцію, що призвело до недбалості у визначенні правопорушника і як наслідок спотворили докази що надавали можливості встановити дійсного винуватця ДТП.

У свою чергу, позивач звертає увагу, що постановою Обухівського районного суду Київської області провадження у адміністративній справі про притягнення до її адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення України по факту вказаної ДТП закрито в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Натомість, позивач вважає, за фактом вказаної ДТП саме водієм автомобіля «Камаз 5511» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_3 було допущено порушення вимог п.п. 10.1, 11.4 ПДР України, проте оскільки працівники поліції відмовились складати відносно нього адміністративний протокол, вона не може отримати страхових виплат по відшкодуванню пошкодження її транспортного засобу, що стались внаслідок цієї ДТП.

Таким чином, оскільки встановити наявність або відсутність вини водія іншого транспортного засобу, за участі якого трапилась ДТП, є можливим під час розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення, у тому числі і протоколу складеного щодо водія автомобіля «Камаз» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , позивач звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про те, що рішення суду першої інстанції ухвалене без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального і порушено норми процесуального права, що відповідно до вимог ст.317 КАС України є підставами для його скасування.

Зокрема, позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції, що у разі відсутності приюдиційного доказу вини особи у завданні шкоди, зазначена обставина підлягає встановленню у ході розгляду цивільної справи, оскільки відповідно до вимог цивільного законодавства стягнути шкоду можливо лише з винної особи, проте таку вину у даному випадку може бути встановлено лише під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що законних та правових підстав для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 внаслідок спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП, то позивач вказує, що складення відповідного адміністративного матеріалу є необхідним для встановлення винної у ДТП особи, а не притягнення водія ОСОБА_3 до відповідальності.

Також, позивач в обґрунтування вимог апеляційної скарги звертає увагу на суперечність висновків суду першої інстанції на підставі яких було прийнято рішення у даній справі. Разом з цим, позивач наголошує, що нею було надано достатньо доказів, що підтверджують обґрунтованість її позовних вимог.

Наголошувала на тому, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача щодо не складення матеріалів справи відносно водія автомобіля «Камаз» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_3 вона не має можливості отримати страхове відшкодування за страховим випадком по факту вказаної ДТП.

За наведених обставин, апелянт вказує, що судом першої інстанції було порушено її право на справедливий суд, а тому прийняте Обухівським районним судом Київської області 02 липня 2019 року рішення є неправомірним та має бути скасовано. У свою чергу, з метою належного захисту її прав та інтересів, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги, а саме зобов`язати відповідача скласти та передати відповідні матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно водія ОСОБА_3 з метою вирішення уповноваженим на те органом питання щодо вини вказаного водія у ДТП, що відбулась 13 червня 2016 року близько 17 год. 30 хв. на 51 км. автодороги Київ-Знам`янка.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Учасники судового процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, явку уповноважених представників до суду не забезпечили та про причини їх неявки суду не повідомили.

З огляду на вказані обставини та керуючись положеннями ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 313 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про можливість апеляційного розгляду даної справи у порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13 червня 2016 року близько 17 год. 30 хв. на 51 км. шляху автодороги Київ-Знам`янка сталося ДТП за участі автомобіля «ЗАЗ 110307» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивача ОСОБА_4 та автомобіля «Камаз» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , який належить ПрАТ ККРК.

За наслідками вказаного ДТП посадовою особою відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення в якому зафіксовано, що 13 червня 2016 року близько 17 год. 30 хв. на 51 км. автодороги Київ-Знам`янка, ОСОБА_4 керуючи автомобілем «ЗАЗ 110307» державний номерний знак НОМЕР_1 на нерегульованому перехресті з`їжджаючи з головної дороги на другорядну не надала перевагу автомобілю «Камаз» державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, чим допустила порущення п. 16.11 ПДР України, внаслідок чого сталось зіткнення та пошкоджено транспортні засоби, чим завдано матеріальну шкоду учасникам ДТП (а.с. 118).

Розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Обухівського відділу Національної поліції ГУ Національної поліції в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 по ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Обухівський районний суду Київської області постановою від 05 квітня 2017 року вирішив провадження у адміністративній справі закрити в зв`язку з відсутністю в діях цього водія складу адміністративного правопорушення (а.с. 101).

Так, у вказаній постанові судом встановлено, що обставини події дорожньо-транспортної пригоди, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії АП1 № 947462 13.60.2016 року, належним чином не відображають, якими саме конкретними діями водій ОСОБА_4 порушила вимоги пункту 16.11 Правил дорожнього руху України. Крім того, судом також зазначено, що місце зіткнення визначено зі слів ОСОБА_3 та заперечується ОСОБА_5 . При складанні протоколу після скоєння дорожньо-транспортної пригоди місце зіткнення не було встановлено на підставі будь-яких даних матеріальної дійсності (осип при пошкодженні транспортного засобу, інші сліди). Також, судом було враховано, що пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 містять протилежні відомості про обставини події дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, за результатами проведеного авто технічного дослідженні Київською незалежною судово-експертною установою 03 листопада 2016 року було складено висновок № 1969 у якому зазначено, що в даній дорожній обстановці по факту ДТП, що сталася 13 червня 2016 року близько 17 год. 30 хв. на 51 км. шляху автодороги Київ-Знам`янка за участі автомобіля «ЗАЗ 110307» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивача ОСОБА_4 та автомобіля «Камаз» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 дії водія автомобіля КамАЗ-5511 ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 11.4. ПДР України та з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки та настанням ДТП (а.с. 44-50).

З огляду вказані висновки експертного дослідження на встановлені Обухівським районним судом Київської області у постанові від 05 квітня 2017 року обставини, позивач 18 квітня 2017 року звернулась до Обухівського ВП ГУНП України в Київській області з заявою в якій просила, зокрема, скласти протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за порушення вимог п. 10.1., 11.4 ПДР України.

Розглянувши вказане звернення позивача, посадовою особою Обухівського ВП ГУ НП в Київській області 18 травня 2017 року було складено висновок про закінчення матеріалів перевірки по зверненню представника позивача (а.с. 116).

У червні 2017 року позивачем було отримано листа від ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» у якому позивачу було роз`яснено, що з метою врегулювання страхового випадку по факту ДТП, що сталася 13 червня 2016 року близько 17 год. 30 хв. на 51 км. шляху автодороги Київ-Знам`янка за участі автомобіля «ЗАЗ 110307» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивача ОСОБА_4 та автомобіля «Камаз» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , їй необхідно надати рішення суду про набрало законної сили про притягнення водія «Камаз» д/н НОМЕР_2 до адміністративної відповідальності (а.с. 130).

За наведених обставин, у січні 2018 року позивач повторно звернулась до Обухівського ВП ГУ НП в Київській області з заявою про притягнення до адміністративної відповідальності водія ОСОБА_3 за адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП по факту ДТП, що сталася 13 червня 2016 року на 51 км. шляху автодороги Київ-Знам`янка.

Розглянувши вказану заяву відповідача Обухівським ВП ГУ НП в Київській області 30 січня 2019 року було складено висновок у якому зазначено, що в ході повторного вивчення адміністративного матеріалу, підстав для визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та подальшого притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_3 встановлено не було (а.с. 40).

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням та вважаючи таку бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною, позивач звернулась до суду з даним позовом.

У позовній заяві позивач стверджує, що бездіяльністю відповідача порушено її права та законні інтереси, оскільки не складено протокол на особу, яка на її думку, винна у скоєні ДТП, в результаті якого її автомобіль було пошкоджено.

Під час судового розгляду даної справи, а саме у судовому засіданні 02 липня 2019 року позивачем було долучено до матеріалів справи лист ГУНП в Київській області № Н117/109/20/01 від 12.04.2019 у якому позивачу повідомляється про те, що згідно ст. 221, 278-280 КУпАП саме до компетенції суду входить з`ясування обставин вчинення адміністративного правопорушення, винуватість даної особи у його вчиненні, інших обставин, що смали значення для правильного вирішення справи.

До компетенції працівників поліції не входить прийняття рішення стосовно порушення учасниками дорожнього руху, за яке передбачена відповідальність згідно 124 КУпАП, вони лише документують факт скоєння правопорушення. Прийняття рішення входить до компетенції суду (а.с. 140).

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень ст.255 КпАП, складання протоколу про адміністративне правопорушення, яке передбачене ст.124 КпАП, відноситься до виключної компетенції уповноважених на те посадових осіб органів внутрішніх справ (Національної поліції), водночас втручання в дискреційні повноваження відповідача виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Разом з цим, судом першої інстанції було також враховано, що у спірних правовідносинах строк притягнення до адміністративної відповідальності, передбачений ч.2 ст. 38 КУпАП сплинув ще 13 вересня 2016 року, тобто на даний час вже відсутня процесуальна можливість вирішувати питання про винуватість або невинуватість будь-якого з учасників ДТП. Крім того, Шевченківський районний суд м. Києва зазначив, що позивач не довела можливість судового захисту її інтересів саме у обраний спосіб, а тому правове обґрунтування позову суд визнав юридично неспроможним.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Приписами частини 1 ст. 19 КАС України визначений перелік публічно-правових спорів на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Так, пунктом 1 вказаної норми передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовим спором є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Отже, колегія суддів зауважує, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Таким чином, обов`язковою умовою для визнання дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними, а також зобов`язання останнього вчинити певні дії (як спосіб відновлення порушених прав, свобод та інтересів) є наявність факту порушення вказаними діями/бездіяльністю прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Як встановлено судом, позивач звернулась з даним позовом до суду, оскільки вважає що бездіяльністю відповідача порушено її права та законні інтереси, оскільки не складено протокол на особу, яка на її думку, винна у скоєні ДТП, в результаті якого її автомобіль було пошкоджено.

З урахування викладеного, вирішуючи питання чи порушуються оскаржуваною бездіяльністю (яка полягає у нескладенні протоколу про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КАС України, відносно іншого водія - учасника ДТП) суб`єкта владних повноважень права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача, колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями ст.124 КУпАП передбачено, що у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, такі особи несуть адміністративну відповідальність.

Разом з цим, як встановлено судом апеляційної інстанції, 13 червня 2016 року на 51 км. автодороги Київ-Знам`янка сталося ДТП в результаті якої, зокрема, транспортний засіб позивача, а саме: автомобіль «ЗАЗ 110307» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 отримав механічні ушкодження внаслідок зіткнення з автомобіляем «Камаз» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , що належить ПрАТ ККРК.

Таким чином, з наведеного вбачається, що учасниками ДТП, яка відбулась 13 червня 2016 року на 51 км. автодороги Київ-Знам`янка є позивач, яку не було визнано винною у даній ДТП у встановленому законом порядку, та третя особа - водій ОСОБА_3 . При цьому, судова колегія зауважує, що причинно-наслідковий зв`язок між діями водія ОСОБА_3 та ДТП, що трапилась, а також вина останнього у цій ДТП не встановлювалась, оскільки протоколу про адміністративне правопорушення посадовими особами відносно вказаного водія не складалось.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів ст. 251 КУпАП наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини встановлюються на підставі доказів у справі про адміністративне правопорушення, зокрема, даних протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом п. 1 ст. 255 КУпАП України у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати: уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції), у т.ч. за ст. 124 КУпАП.

Отже, з наведеного слідує, що складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до приписів пункту 16 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376 у разі якщо правопорушення вчинено кількома особами, протокол про адміністративне правопорушення складається стосовно кожної особи окремо.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що у передбачених законом випадках, зокрема, по факту ДТП та встановлення порушення водієм правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена КУпАП, дії щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язком посадових осіб Національної поліції, а зафіксовані у цьому протоколі обставини адміністративного правопорушення оцінюються уповноваженим на те органом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами та обставинами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що дії уповноваженої особи щодо фіксування обставин та особи адміністративного правопорушення самі по собі не несуть жодних правових наслідків для особи відносно якої його було складено.

Водночас, на переконання колегії суддів, бездіяльність посадових осіб Національної поліції щодо не складання протоколу про адміністративне правопорушення по факту ДТП відносно учасників цієї пригоди, за наявності підстав вважати, що останніми було порушено ПДР, фактично позбавляє можливості оцінити правомірність дій цих осіб, встановити дійсні обставини ДТП та притягнути до відповідальності винних осіб.

За наведених обставин та урахуванням того, що механічні ушкодження транспортному засобу позивача було заподіяно внаслідок зіткнення транспортним засобом третьої особи, колегія суддів приходить до висновку, що відповідною бездіяльністю відповідача порушуються законні права та інтереси позивача, зокрема, щодо вирішення питань пов`язаних з виплатою позивачу страхового відшкодування внаслідок даного страхового випадку.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Отже, з огляду на зазначене та з урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку ефективним способом порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача скласти протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП стосовно водія ОСОБА_3 .

Щодо висновків суду першої інстанції щодо спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП, колегія суддів зазначає, що такі висновки суду є передчасними, оскільки відповідне питання має вирішуватись судом під час розгляду відповідної справи про адміністративне правопорушення.

Безпідставним на переконання колегії суддів є також висновок суду першої інстанції щодо дискреційних повноважень органу Національної поліції складати протоколи про адміністративні правопорушення, а також недоведеності позивачем порушення її прав, свобод та/або інтересів відповідною бездіяльністю відповідача, оскільки нормами чинного законодавства чітко визначено обов`язок вказаного суб`єкта владних складати протокол про адміністративне правопорушення стосовно кожної особи окремо, у разі якщо правопорушення вчинено кількома особами. Судовою колегією також встановлено, що відповідна бездіяльність відповідача перебуває у причинно-наслідковому із вирішенням питання про відшкодування позивачу матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок механічного пошкодження транспортного засобу «ЗАЗ 110307» державний номерний знак НОМЕР_1 по факту ДТП.

Водночас, колегія суддів зауважує, що у даному випадку належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Обухівського ВП НП в Київській області скласти протокол про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_3 по факту ДТП, що сталась 13 червня 2016 року близько 17 год. 30 хв. на 51 км. автодороги Київ-Знам`янка сталося ДТП, а не адміністративний матеріал як вказує у позовній заяві позивач.

При цьому, колегія суддів зазначає, що за встановлених обставин вимоги позивача направити складену справу відносно ОСОБА_3 за ст.. 124 КУпАП за підсудністю є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

За наведених обставин у їх сукупності та взаємозв`язку, колегією суддів встановлено, що доводи апелянта заслуговують уваги, оскільки спростовують висновки суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи невірно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, у зв`язку з чим прийняв незаконне та необґрунтоване рішення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України встановлено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 271, 286, 272, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 липня 2019 року скасувати, та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Обухівський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Київській області скласти протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП стосовно водія ОСОБА_3 , який 13 червня 2016 року на 51 км. автодороги Київ-Знам`янка керував автомобілем «Камаз» державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ПрАТ ККРК.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович