Справа № 460/713/19
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7093/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Ігнатищ Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Рівненської митниці ДФС на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року (ухвалене головуючим-суддею Комшелюк Т.О. в порядку письмового провадження у м.Рівне) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA204000/2019/000163/2 від 24.01.2019 і картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204000/2019/000163 від 24.01.2019.

Позов мотивований тим, що відповідач грубо порушила вимоги МК України з огляду на відсутність підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі митну вартість автомобіля. Також, відповідачем порушено вимоги в частині застосування резервного методу визначення митної вартості товару без зазначення неможливості застосування попередніх методів.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 позов було задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Рівненська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем експортну декларацію країни відправлення було надано лише в ході судового розгляду. Зазначає, що позивачем було надано два примірники такої декларації. Зокрема, в першому вказано умови поставки, за якими усі витрати на транспортування автомобіля з м. Кельн до пункту призначення несе виключно покупець. Разом з тим, декларантом позивача при обрахунку митної вартості вказано лише фактурну вартість товару 6000 Євро без додавання додаткових витрат (витрати на доставку) до митної вартості. Крім того, у митниці виникли сумніви щодо самого першого примірника декларації країни відправлення, в якому зазначено, що він є зразком. Натомість, у другому примірнику декларації відомості щодо умов поставки та вартості автомобіля, які були вказані у першому відсутні, а також відрізняється сам бланк декларації. Крім того, судом першої інстанції не було враховано, що згідно рахунку-фактури продавцем автомобіля є іноземна юридична особа «Aduka GmbH», а його власником згідно технічного паспорта є інша юридична особа «Total Feuerschutz GmbH».

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 зазначає, що обставини неподання митному органу декларації країни відправлення не відповідає фактичним обставинам справи. Стосовно доводів апелянта про зазначення різних юридичних осіб як продавця та власника автомобіля, представник позивача зазначає, що продавцем являється юридична особа «Aduka GmbH», а інша юридична особа «Total Feuerschutz GmbH» є автосалон, який виступав замовником автомобіля. Тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Федченко О.О., який підтримав апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , які заперечували проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 згідно рахунку-фактури №RE-4477/2018 від 18.12.2018, експортна декларація № MNR 18DE41E1 від 18.12.2018, квитанція про отримання коштів від 18.12.2017 придбала на території Німеччини транспортний засіб марки «Ford», модель «Focus», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , вартістю 6000 Євро. Також позивач 18.12.2018 сплатила на депозитний рахунок продавця 1000 Євро ПДВ, про що було видано квитанцію про отримання коштів.

Після придбання автомобіля, позивачем було доставлено його на митницю Німеччини для оформлення експортних документів - експортна декларація : MNR 18DE41E1. Вартість придбання також зазначено у експортній декларації. Ця декларація та її оформлення, надало можливість позивачу отримати повернення ПДВ 1000,00 Євро опісля експорту (вивезення) даного автомобіля за межі митної території Німеччини (Європейськго союзу). Дане ПДВ оплачено продавцем на особистий банківський рахунок позивача у ПАТ «Приватбанк» 04.01.2019, який було надано продавцеві для спрощення повернення ним ПДВ (без необхідності повторного повернення до продавця за даними коштами). Повернення ПДВ при експорті надає можливості позивачу уникнути подвійного оподаткування.

24.01.2019 декларантом для митного оформлення в режимі імпорту Автомобіля було подано митну декларацію UA204010/2019/202323, в якій зазначено його фактурну вартість в розмірі 6000 Євро, що становить митну вартість за першим основним методом її визначення.

Одночасно з обумовленою митною декларацією надано наступні документи : рахунок-фактура № RE-4477/2018 від 18.12.2018, експортна декларація № MNR 18DE41E1 від 18.12.2018, квитанція про отримання коштів від 18.12.2017.

24.01.2019 посадовою особою митниці декларанту надіслано електронне повідомлення, у якому зазначалося про надання протягом десятиденного терміну додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме : касові або товарні чеки, ярлики або інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості імпортованого транспортного засобу, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, копію митної декларації країни відправлення.

На вимогу митного органу декларантом надано відповідь №12 від 24.01.2019, якою повідомлено, що додаткові документи надаватися не будуть та зазначено прохання щодо прийняття рішення без врахування термінів, передбачених ст.53 МК України.

За результатами розгляду митної декларації Рівненською митницею ДФС було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA204000/2019/000163/2 від 24.01.2019 до суми 9700 Євро. У графі 33 вказаного рішення було зазначено, що митна вартість товарів не може бути визнана за вартістю, визначеною декларантом щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку із ненаданням декларантом додаткових документів, витребуваних органом доходів і зборів, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині 3 статті 53 МК України. Вартість транспортного засобу визначено на підставі положень наказу ДМСУ №885 від 13.10.2006 «Про забезпечення контролю за правильністю визначення митної вартості транспортних засобів, вузлів та агрегатів», наказу ДФС України №689 від 11.09.2015 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України», наказу Мінфіну №684 від 31.07.2015 «Про затвердження порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів» та ст.31 МК України. Митну вартість товару визначено на підставі інформації, згідно форм митного контролю за індексом 105-2 та 106-2 - 9700 Євро.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи для митного оформлення відповідали вимогам статті 53 МК України. З приводу вимоги митного органу надати додаткові документи, суд першої інстанції вказав, що виходячи з доводів позивача, у спірних правовідносинах не мало місце укладання зовнішньоекономічного контракту (договору) з придбання товару, а також його переміщення до митного кордону України за допомогою перевізника, про що декларантом було повідомлено митницю, а тому вважав, що подання документів, визначених п.2, 6 ч.2 ст.53 МК України було об`єктивно неможливим. Перелік документів, визначених пунктами 7-8 вказаної статті не стосувалися спірних правовідносин. З приводу документів, визначених пунктом 5 цієї ж статті, необхідність подання яких при процедурі консультації із декларантом вимагав відповідач, суд вважав їх витребовування безпідставним, оскільки сплата за транспортний засіб здійснена готівкою. При цьому, позивач подав документ щодо продажу автомобіля та технічного обладнання, в якому чітко зазначено, що продавцем отримано суму без ПДВ готівкою при їх передачі 18.12.2018 та квитанцію про отримання суми ПДВ 1000 Євро. Також, відповідач не навів у відзиві на позовну заяву та не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що у поданих декларантом документах до митного оформлення наявні будь-які недоліки, а тому у нього були відсутні правові підстави витребовувати документи, визначені ч.3 ст.53 МК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розділ ІІІ МК України регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.

Згідно ст.ст.49, 50 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Відповідно до ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною другою статті 52 МК України передбачено, що декларант зобов`язаний заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч.3 ст.54 МК України).

За змістом ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі : невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч.7 ст.54 МК України).

Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, за якою визначається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, відповідно до ч.3 ст.53 МК України декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи : договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

При цьому, п.2 ч.5 ст.54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Також, згідно ч.6 ст.53 МК України, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву щодо правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати митний орган може лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.02.2018 по справі №809/1884/16.

Як видно з матеріалів справи, декларантом надано митному органу для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені частиною другою статті 53 МК України. Подані документи ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які чітко підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно вимог частин 4, 5 статті 58 МК України.

Як зазначалося вище, декларантом для підтвердження митної вартості транспортного засобу до митної декларації додано декларація митної вартості, рахунок-фактура № RE-4477/2018 від 18.12.2018, експортна декларація № MNR 18DE41E1 від 18.12.2018, квитанція про отримання коштів від 18.12.2017.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що витребування документів, визначених п.5 ч.2 ст.53 МК України, є безпідставним, оскільки сплата за транспортний засіб здійснена готівкою та позивач подав документ щодо продажу автомобіля та технічного обладнання, в якому чітко зазначено, що продавцем отримано суму без ПДВ готівкою при передачі транспортного засобу 18.12.2018 та квитанцію про отримання суми ПДВ 1000 Євро.

В той же час, відповідач не навів у відзиві на позов та не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що у поданих декларантом документах до митного оформлення наявні будь-які недоліки, не встановлено цих недоліків і судом. З врахуванням викладеного, суд уважає, що у відповідача були відсутні правові підстави витребовувати документи, визначені ч.3 ст.53 МК України.

У рішенні про коригування митної вартості товарів №UА204000/2019/000163/2 від 24.01.2019 вказано, що таке прийняте у зв`язку з неподанням декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, а подані документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом. Тобто, апелянт при прийнятті рішення застосував положення п.2 ч.6 ст.54 МК України. При цьому митну вартість він визначив також за другорядним методом - резервним.

Згідно ч.1 ст.57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами : 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини цієї статті, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною третьою статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 МК України).

Згідно частини 5 вказаної статті, у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (ч.6 ст.57 МК України).

Відповідно до ч.1 ст.58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо : 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно частини 2 вказаної статті, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу (ч.3 ст.58 МК України).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч.1 ст.54 МК України).

Відповідно до ч.2 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Разом з тим, відповідно до ч.7 ст.54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Отже, митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації № UA204010/2019/202323 від 24.01.2019, визначено за основним методом, а до самої митної декларації декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору.

Як свідчать доводи, зазначені позивачем у позові, рахунок-фактура № RE-4477/2018 від 18.12.2018 та квитанція про отримання коштів від 18.12.2018 від фірми-продавця, це єдині документи, що видані продавцем і які засвідчують дійсну вартість придбаного автомобіля в сумі 6000 Євро. Інші документи, які б визначали числові значення митної вартості придбаного транспортного засобу у позивача відсутні.

Зокрема, відповідач не надав ні суду першої, ні апеляційної інстанції доказу, який би спростував зміст рахунку-фактури №RE-4477/2018 від 18.12.2018 та квитанції про отримання коштів від 18.12.2018 від фірми-продавця, в тому числі будь які відомості про отримання від компетентних органів Республіки Німеччина інформації щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу продавцем нерезидентом автомобіля марки «Ford», модель «Focus», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та отримання або не отримання від позивача готівкових коштів в сумі 6000 Євро та/або іншої суми за відчужений вказаний транспортний засіб.

Відтак, вказане свідчить про відсутність виконання з боку митного органу обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняльних характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції в частині того, що декларантом подано митному органу повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару, а відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом (ціною договору). Наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення за результатами його перегляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Рівненської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року по справі №460/713/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 24.09.2019.