Справа № 280/4364/18
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 червня 2019 року м. Дніпросправа № 280/4364/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року

у адміністративній справі № 280/4364/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року частково задоволено адміністративий позов ОСОБА_1 , визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 25.05.2018 № 009 форми "Ф" в частині нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 40 372,80 грн. та відмовлено у задоволені іншої частини вимог позивача, які стосуються нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 2657,28 грн., а також стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 661,28 грн. (шістсот шістдесят одна гривня 28 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем по справі з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, а саме, не взяття до уваги положень ст.266 ПК України, якою врегульовано порядок і умови обчислення та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також не врахування усіх фактичних даних які стосуються об`єкта оподаткування, який перебуває у власності позивача, у зв`язку з чим просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволені вимог позивача в повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що у власності позивача перебуває житлова нерухомість, яка відповідно до вимог ст.266 ІІК України є об`єктом оподаткування, і стосовно якої суд безпідставно визначив площу, що підлягає оподаткуванню - 223,8 кв.м., а не 704,8 кв.м., внаслідок чого, суд першої інстанції виходячи із застосування пільги на 120 кв.м., помноживши на ставку податку 25,6 грн - 1 кв.м зменшив зобов`язання па 25 000 грн (площа менша.500 кв.м.). У вказаний спосіб, суд першої інстанції визнав, що не підлягає оподаткуванню: 40 372,80 грн (120 кв.м. х 25,6 грн + 25 000 грн), а підлягає оподаткуванню: 2657,28 грн (103,8 кв.м. х223,8 кв.м.-120 кв.м).

При цьому, апелянт вказує на безпідставність взяття судом першої інстанції до розрахунку за 2017 р площі будинку - 223,8 кв.м., хоча до 18.08.2017р в Реєстрі зазначена - 704,3 кв.м., а після 18.08.2017р площа будинку зазначена 223,8 кв.м, без площі підвалу 480,5 кв.м., який знаходиться саме під житловим будинком, і тому відповідно до вимог абз.«б» пп. 14.1.129 п.14.1 ст.14 ПК України є частиною житлового будинку.

Позивач у відзиві заперечує проти задоволення апеляційної скарги фіскального органу, вказуючи на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яке просить залишити без змін.

На обґрунтування своїх заперечень проти апеляційної скарги фіскального органу, позивач у відзиві зазначає, що помилка у загальній площі об`єкта житлової нерухомості виникла не з його вини, а з вини державного органу та органу місцевого самоврядування, які оформляли правовстановлюючі документи і здійснювали реєстрацію речових прав у державному реєстрі, а виправлення у подальшому вказаної помилки суб`єктом владних повноважень за ініціативою позивача не може бути підставою для покладення на нього обов`язок зі сплати надмірної суми податку, через помилки державних органів.

Крім того, позивач посилаючись на положення п.п 14.1.129.1. п. 14.1 ст. 14 ПК України в на Положення Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, що затверджено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 24.04.2015 № 79 -вважає, що погріб відноситься до категорії господарських споруд, які не можуть бути об`єктами житлової нерухомості, оскільки не призначені для постійного проживання в них, і використовуються виключно для забезпечення та обслуговування житлового будинку, тому площа погрібу не підлягає оподаткуванню.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що оскаржуваним у цій справі позивачем податковим повідомленням-рішенням № 009 форми "Ф" від 25.05.2018 р., ГУ ДФС у Запорізькій області було визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за звітний 2017 рік в загальній сумі 43 030,08 грн.

Під час розгляду даної справи у суді першої інстанції відповідачем було надано дві інформаційні довідки:

- № 134632520, яка сформовану 16.08.2018 о 16год.09хв. і відповідно якої за ОСОБА_1 зареєстрований житловий будинок (реєстраційний номер 224) за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 223,8 кв.м. (житлова площа 46,7 кв.м) літ.Б та господарські будівлі і споруди: склад - 541,4 кв.м. літ.А, прибудова б1, прибудова б2, погріб - 480,5 кв.м., ганок до Б, свердловина - В, вбиральня - Г.

- № 134640722 , яка сформована 16.08.2018 о 16год.55хв. і відповідно якої за ОСОБА_1 зареєстрований житловий будинок (реєстраційний номер 22144942) за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 704,3 кв.м.

А в судовому засіданні представник відповідача пояснив, що перша довідка сформована 16.08.2018 о 16год.09хв., відображала актуальну інформацію станом на час запиту, з якої зокрема вбачається, що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено зміни 18.08.2017. Друга довідка, сформована 16.08.2018 о 16год.55хв., надає інформацію яка була в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до 18.08.2017 (до дати внесення змін).

На виконання вимог суду першої інстанції, представником позивача також надано додаткові письмові пояснення та документи, враховуючі які суд встановив, що рішенням пятнадцятої сесії 24-го скликання Водянської сільської ради № 5-15 від 25.08.2004 на підставі звернення гр. ОСОБА_1 , останьому було надано дозвіл на переобладнання складського приміщення в АДРЕСА_1 в житлове приміщення згідно узгодження з районною архітектурою та з зобов`язанням Запорізького МБТІ провести перереєстрацію складського приміщення в АДРЕСА_1 у житлове приміщення, в якому згідно проекту житлового будинку та проекту підвалу (підготовлених на підставі планувального завдання та експлікації від 28.10.2006) - загальну площу об`єкта визначено у 707,7 кв.м., а житлову площу будинку визначено у 89,3 кв.м. Відповідно, у виданому 15.02.2008 р. виконавчим комітетом Водянської сільської ради Свідоцтві про право власності на нерухоме майно, в описі об`єкта за типом як житловий будинок разом із підвалом літ Б,, і саме ці відомості були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Задовольняючи вимоги позивача у цій справі, суд першої інстанції узяв до уваги, що 18.07.2017 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно була внесена інформація з технічного паспорту на житловий будинок, розташованого за адресою в АДРЕСА_1 , який був підготовлений у 2015 році техніком з інвентаризації нерухомого майна. Саме з огляду на відомості з технічного паспорту на житловий будинок від 09.12.2015 та листа від 09.12.2015 щодо нової експлікації приміщень і Інформаційних довідок щодо об`єкту нерухомості з реєстраційним № 224, суд першої інстанції дійшов висновку, що належний на праві власності гр. ОСОБА_1 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 - має загальну площу об`єкта оподаткування 223,8 кв.м., з яких житлова складає 46,7 кв.м., а зареєстровані за позивачем за вказаною адресою господарські будівлі та споруди, (склад, погріб, прибудови свердловина та вбиральня) згідно положень п.п.14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України відносяться до об`єктів нежитлової нерухомості, і відповідно, посилання контролюючого органу на те, що зареєстрований за позивачем житловий будинок має загальну площу 704,3 кв.м. є безпідставними та такими, що суперечать долученим до справи доказам.

Судова колегія не може погодитися з висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими, оскільки наведена у попередньому абзаці правова позиція суду першої інстанції суперечить положенням п.«а» пп.14.1.129.1. ПК України, якими законодавець чітко визначив, що житловий будинок садибного типу, тобто, будівля капітального типу, споруджена з дотриманням встановлених законом і іншими нормативно-правовими актами вимог, що розташована на окремій земельній ділянці та призначена для постійного у ній проживання, відноситься до житлового фонду, і до її складу входить житлові та допоміжні (нежитлові) приміщення.

Оскаржуване у цій справі рішення суду першої інстанції мотивовано порушенням порядку встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для належного на праві власності позивачу об`єкту житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого, контролюючим органом неправомірно було здійснено визначення бази оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки виходячи із інформація щодо об`єкту оподаткування загальної площі будинку, яка була наявна в Реєстрі речових прав на час формування податкового повідомлення рішення від 25.05.2018 № 009 форми "Ф" стосовно податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за звітний 2017 рік.

Тобто, суд першої інстанції беззаперечно встановивши, що на час обчислення контролюючим органом у травні 2018 року, як це і визначено законом до першого липня, бази оподаткування об`єктів житлової і нежитлової нерухомості позивача у відповідності до вимог пп.266.3.2 ст.166 ПКУ, та визначення позивачу податкового зобов`язання за звітний 2017 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також складення податкового повідомлення-рішення від 25.05.2018 № 009 форми "Ф", з надісланням його позивачу - в Державному реєстрі речових прав була відображена інформація про перебування у власності позивача ОСОБА_1 житлового будинку під літ.Б загальною площею 704,3 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а зміни до Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно конкретизації розміру житлової площі житлового будинку і розміру площ належних до цього будинку підсобних приміщень і господарських споруд - відбулася за поданою ОСОБА_1 18.08.2017 р. заявою.

Отже, суд першої інстанції задовольняючи позов ОСОБА_1 виходив саме з того, що в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно з 18.08.2017 року змінилася інформація стосовно належної на праві власності ОСОБА_1 нерухомості - житлового будинку літ.Б, внаслідок конкретизації: загальної площі житлового будинку (223,8 кв.м.) з якої відокремлена житлова площа і площа підсобних приміщень, а також окремо зазначено площу складу, двох прибудов, погрібу, ганку, свердловини і вбиральні.

У той же час, суд першої інстанції не взяв до уваги, що зазначені в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно господарські будівлі і споруди до житлового будинку АДРЕСА_1 не виділені окремо у нежитлову нерухомість, і відповідно розташований під житловим будинком підвал (погріб) площею 480,5 кв.м. є складовою об`єкту житлової нерухомості, і відповідно до норм чинного законодавства підлягає оподаткуванню.

Позивачем та його представником не надано доказів про те, що стосовно підвалу (погрібу) площею 480,5 кв.м., розташованого під житловим будинком АДРЕСА_1 приймалось будь-яке рішення про виділення його окремо у нежитлову нерухомість, а згідно долученої до матеріалів справи копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.78) та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.44-50) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , з лютого 2008 року і до наступного часу є зареєстрованим в РПВН за номером 22144942 як об`єкт житлової нерухомості.

Судом першої та апеляційної інстанції під час вирішення спору у цій справі також не встановлено жодних доказів на підтвердження того, що вбудоване приміщення підвалу (погрібу) у визначеному законодавством порядку було віднесено до об`єкту нежитлової нерухомості.

Обговорюючи помилковість висновків суду першої інстанції, які призвели до ухвалення незаконного рішення у цій справі, судова колегія акцентує увагу на висловленій судом першої інстанції у своєму рішенні позиції про те, що контролюючий орган при обчисленні гр. ОСОБА_1 податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки мав би виходити тільки з розміру загальної площі житлового будинку, що дорівнює 223,8 кв.м. і тому база оподаткування об`єкту житлової нерухомості гр. ОСОБА_1 має бути зменшена на пільгу, передбачену пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України та має складати лише 103,8кв.м. (223,8кв.м. - 120,0 кв.м. (пільга), що свідчить про безпідставність нарахування позивачу контролюючим органом податку на суму 40 372,80 грн.

Проте, наведене у попередньому абзаці бачення судом першої інстанції спірного у цій справі випадку - суперечить нормам матеріального права, якими чітко визначено обов`язок фізичних осіб щорічно сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за належні їм на праві власності об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування згідно з пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а базою оподаткування відповідно до пп. 266.3.1,266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток, а не сам по собі окремо житловий будинок, як це визначив суд першої інстанції у цій справі.

У пп.266.2.2. п.266.2. ПКУ законодавцем наведено перелік об`єктів житлової та нежитлової нерухомості які не є об`єктом оподаткування: а) які перебувають у власності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також організацій, створених ними в установленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету і є неприбутковими (їх спільній власності); б) які розташовані в зонах відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, визначені законом, в тому числі їх частки; в) будівлі дитячих будинків сімейного типу; г) гуртожитки; ґ) житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад; д) об`єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа, визнаним такими відповідно до закону, дітям-інвалідам, які виховуються одинокими матерями (батьками), але не більше одного такого об`єкта на дитину; е) об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках; є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств; ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; з) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності громадських організацій інвалідів та їх підприємств; и) об`єкти нерухомості, що перебувають у власності релігійних організацій, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, та використовуються виключно для забезпечення їхньої статутної діяльності, включаючи ті, в яких здійснюють діяльність засновані такими релігійними організаціями добродійні заклади (притулки, інтернати, лікарні тощо), крім об`єктів нерухомості, в яких здійснюється виробнича та/або господарська діяльність; і) будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів незалежно від форми власності та джерел фінансування, що використовуються для надання освітніх послуг.

Іншими пунктами та підпунктами статті 266 ПКУ, в яких прописано: порядок визначення ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб (пп.266.5.1 п.266.5); обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості (пп.266.7.1 п.266.7); надіслання (вручення) контролюючим органом платнику податку податкового повідомлення-рішення про сплату суми податку (пп.266.7.2 п.266.) та інш. - також чітко визначено, що базою оподаткування податком на нерухоме майно є саме об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, а не окремі .

Тобто, перевіряючи правильність визначення контролюючим органом об`єкту оподаткування позивачу по цій справі, адміністративний суд має брати до уваги викладене у пп. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу законодавче розуміння «об`єкту житлової нерухомості», якими є будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки, у якій міститься застереження стосовно поділу житлових будинків на житлові будинки квартирного типу різної поверховості (до яких будинок позвача не відноситься) та житлові будинки садибного типу, якими є житлові будинки, розташовані на окремій земельній ділянці, які складаються із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень.

Отже, за наявності у власності фізичної особи - платника податку житлового будинку податок обчислюється з огляду на загальну площу такого об`єкта нерухомості незалежно від площі допоміжних приміщень такого будинку.

Оскільки належне позивачу на праві власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 - є за своєю категорією житловим будинком садибного типу, то і розташоване під житловим будинком приміщення підвалу (погрібу) є складовою частиною житлового будинку, а відповідно входить до загальної площі об`єкта житлової нерухомості та до бази оподаткування податком на житлову нерухомість.

Аналіз наведених вище норм Податкового кодексу України свідчить, що при визначенні бази оподаткування житлової нерухомості, законодавець не виключає допоміжні приміщення в житловому будинку із загальної площі оподаткування, тому відповідно безпідставними є висновки суду першої інстанції у цій справі про те, що база оподаткування об`єкту житлової нерухомості гр. ОСОБА_1 , після зменшення на передбачену пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України пільгу, має складати лише 103,8кв.м. (223,8кв.м. - 120,0 кв.м. (пільга).

Помилковість наведених висновків суду першої інстанції на погляд судової колегії пов`язані як із безпідставного виключення площі підвалу (погрібу) із загальної площі об`єкта житлової нерухомості, яка має бути оподаткована, так і з неврахування положень пункту «в» пп.266.7.1. 266.7 ст.266 ПК України, яка конкретизує спосіб обчислення податку на об`єкти житлової нерухомості різних видів виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку, а також не врахування приписів пп.266.4.2 п. 266.4 статті 266 ПК України, якою визначено, що «пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб не надаються на об`єкт/об`єкти оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, затвердженої рішенням органів місцевого самоврядування».

У даному спірному випадку, на погляд судової колегії, заслуговує на увагу той факт, що Положення про податок на нерухове майно, відмінне від земельної ділянки на території Водянської сільської ради, що затверджене рішенням сесії № 13-49 від 20.02.2015 року (а.с.52-57), не містять в собі виключення допоміжних приміщень (в тому числі підвалів, погрібів житлових будинків) з об`єктів оподаткування житлової нерухомості, або зменшення ставки податку на ці приміщення чи інших окремих пільг, що у сукупності із встановленими судом та описаними вище по тексту постанови обставинами свідчить про правомірність визначення контролюючим органом обєктом оподаткування для позивача загальної площі об`єкта житлової нерухомості 704,3 кв.м. (приміщення житлового будинку - 223.8 кв.м і приміщення погрібу під будинком - 480.4 кв.м) та не застосування відповідно до пп.266.4.3 п.266.4 ст.266 ПКУ пільги у зв`язку з тим, що площа оподаткування у даному випадку перевищує п`ятикратний ромір неоподаткованої площі, тобто - 600 кв.м (5х120).

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи - є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції, а наведені представником позивача у відзиві доводи про те, що погріб не відноситься до будівель житлового фонду і відповідно до змісту п.«е» пп.14.1.129-1 ПКУ є нежитловим приміщенням - ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення у цій справі, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення по справі вншого рішення про відмоу у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 317, 322 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області - задовольнити. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року - скасувати та прийняти нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволені заявленого у справі №280/4364/18 адміністративного позову до Головного управління ДФС у Запорізькій області - у повному обсязі.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов