Справа № 640/20942/18
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., за участі представників позивача Карпова В.Ю., Левчука М.О., представника відповідача Шевель В.Г., представника третьої особи-1 Грип О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Оболонського районного у місті Києві військового комісаріату на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оболонського районного у місті Києві військового комісаріату, треті особи: Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, Військова частина НОМЕР_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

11.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Оболонського районного у місті Києві військового комісаріату, треті особи: Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, Військова частина НОМЕР_1 , яким, з урахуванням уточнень, просив визнати протиправним та скасувати Протокольне рішення №38 від 22.11.2018 року Оболонської районної у м. Києві Призовної комісії при Оболонському районному у м. Києві військовому комісаріаті про призов ОСОБА_1 для проходження строкової військової служби в збройних силах України; зобов`язати Оболонський районний у місті Києві військовий комісаріат (Оболонську районну в місті Києві призовну комісію) надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на строкову службу до прийняття рішення про проходження альтернативної служби Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення відповідача суперечить Конституції України, не відповідає вимогам діючого законодавства та практиці Європейського суду з прав людини з вирішення подібних правовідносин, а також носить дискримінаційний характер.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2019 р. позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправним та скасовано протокольне рішення №38, прийняте 22.11.2018 року Призовною комісією Оболонського районного у місті Києві військового комісаріату про призов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для проходження строкової військової служби в Збройних Силах України; зобов`язано Оболонський районний в місті Києві військовий комісаріат повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо заміни військової строкової служби альтернативною (невійськовою) та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням рішення Оболонської в місті Києві районної державної адміністрації від 30.01.2019 року з відповідного питання.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач, маючи право на проходження альтернативної служби і очікуючи відомостей про початок призову на строку військову службу, щоб подати відповідну заяву, пропустив строк на її подання, який передбачений частиною першою статті 9 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» (за 2 місяці до початку призову), з причин, які не залежали від нього, оскільки не мав інформації щодо початку призову.

Оболонський районний у місті Києві військовий комісаріат, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що позов подано до неналежного відповідача.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник третьої особи підтримав доводи апеляційної скарги. Представники позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 07.07.2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, що підтверджується довідкою, виданою Релігійною організацією «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні «Центр Свідків Єгови» від 31.08.2018 року за №1601.

20.11.2018 року на адресу позивача надійшов лист ЖЕД 514 за підписом ТВО Військового комісара Оболонського районного в місті Києві військового комісаріату, в якому повідомлялось про складення відносно ОСОБА_1 протоколу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.210 КУпАП (порушення військовозобов`язаними чи призовниками законодавства про військовий обов`язок і військову службу), а також повідомлялось про необхідність з`явитись 22.11.2018 року о 9-00 год. до районного військового комісаріату (РВК) для розгляду справи про адмінправопорушення.

22.11.2018 року ОСОБА_2 з`явився до Оболонського районного у місті Києві військового комісаріату і отримав направлення для проходження військово-лікарської комісії (надалі «BЛK»).

В той же день після проходження BЛK позивачу була вручена повістка, в якій наказано ОСОБА_1 23.11.2018 року о 9-00 год. з`явитись для відправки на збірний пункт за адресою розташування РВК.

23.11.2018 року ОСОБА_2 подав до Оболонського військового комісаріату у м. Києві заяву з проханням замінити військову строкову службу альтернативною (невійськовою) службою у зв`язку з релігійними переконаннями та надана довідка Релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні «Центр Свідків Єгови» від 31.08.2018 року за №1601.

Водночас, 22.11.2018 року Оболонською районною у м. Києві призовною комісією було прийнято рішення стосовно призову ОСОБА_3 на строкову військову службу (витяг з протоколу №38 від 22.10.2018 року), в альтернативній службі усно відмовлено.

23.11.2018 року Зубченка відправлено в Міський збірний пункт Збройних Сил України, а в подальшому до військової частини НОМЕР_1 в м. Васильків.

Як вбачається з витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) 30.01.2019 року ОСОБА_1 присвоєно військове звання «солдат».

Із пояснень представників сторін вбачається, що підставою для прийняття вказаного рішення було те, що позивач невчасно подав заяву про направлення на альтернативну (невійськову) службу. При цьому, у членів комісії відсутні сумніви щодо релігійних переконань позивача.

Позивач повторно звернувся із заявою до Оболонської РДА в місті Києві із заявою від 02.01.2019 року про направлення на альтернативну службу. У відповідь отримав лист №01-24/103 від 04.02.2019 року, в якому повідомлено, що на засіданні 30.01.2019 року Комісія у справах альтернативної (невійськової) служби Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації вирішила, що ОСОБА_1 підтвердив істинність своїх релігійних переконань та має бути направлений на альтернативну (невійськову) службу протягом призову 2019 року після проходження призовної комісії.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України, що закріплено ст. 65 Конституції України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно ч. 5 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII (далі Закон №2232-XII) військова служба в Україні організовується з дотриманням конституційної вимоги про відокремлення церкви і релігійних організацій від держави.

Статтею 4 Закону України Про свободу совісті та релігійні організації передбачено, що ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

За приписами ст. 35 Конституції України ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Законом України Про альтернативну (невійськову) службу від 12 грудня 1991 року № 1975-XII (надалі Закон № 1975-XII) визначено організаційно-правові засади альтернативної (невійськової) служби (далі - альтернативна служба), якою відповідно до Конституції України має бути замінене виконання військового обов`язку, якщо його виконання суперечить релігійним переконанням громадянина.

Альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством (ст. 1 Закону № 1975-XII).

Право на альтернативну службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю (ст. 2 Закону № 1975-XII).

Громадянин України, який проходить альтернативну службу, користується всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, за винятками, визначеними цим та іншими законами України, відповідно до Конституції України, і виконує всі обов`язки громадянина України.

За громадянином, який проходить альтернативну службу, зберігаються право на житлову площу, яку він займав до направлення на службу, черговість на одержання житла за місцем проживання і роботи, а також попередня робота (посада), яку він виконував (займав) до направлення на службу, а в разі її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації. Він користується переважним правом на залишення на роботі у разі скорочення чисельності або штату працівників протягом двох років з дня звільнення з альтернативної служби (ст. 3 Закону № 1975-XII).

Отже, державою на законодавчому рівні забезпечено дотримання рівності прав осіб, які за своїми внутрішніми (релігійними) переконаннями не допускають користування зброєю, спрямованих на виконання конституційного обов`язку, шляхом його заміни альтернативною службою.

Однак, статтею 9 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» передбачено, що для вирішення питання про направлення на альтернативну службу громадяни, зазначені у статті 2 цього Закону, після взяття на військовий облік, але не пізніше ніж за два календарні місяці до початку встановленого законодавством періоду проведення призову на строкову військову службу, особисто подають до відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації за місцем проживання мотивовану письмову заяву.

З огляду на приписи пункту 17 частини першої статті 106 Конституції України та на виконання частини шостої статті 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» строки проведення призову (призовів) громадян України на строкову військову службу визначаються Указом Президента України. Такий указ публікується в засобах масової інформації не пізніш як за місяць до закінчення року, що передує року призову (призовів) громадян України на строкову військову службу, крім указу про призов (призови) громадян України на строкову військову службу в особливий період, який публікується не пізніш як за місяць до початку проведення призову (призовів) громадян України на строкову військову службу.

Відтак, строки проведення чергових призовів на строкову військову службу визначаються виключно указом Президента України. Тож, громадяни України, які мають право звертатися з мотивованою письмовою заявою про вирішення питання про направлення на альтернативну службу можуть визначити кінцевий термін подачі такої заяви (в контексті встановленого статтею 9 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» строку), лише опираючись на даний нормативний акт.

З матеріалів справи та доводів відповідача вбачається, що ОСОБА_1 , маючи право на проходження альтернативної служби і очікуючи відомостей про початок призову на строку військову службу, щоб подати відповідну заяву, пропустив строк на її подання, який передбачений частиною першою статті 9 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» (за 2 місяці до початку призову), оскільки не мав інформації щодо початку призову.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач пропустив строк на подання відповідної заяви з причин, які не залежали від нього.

При цьому, пунктом 1 частини третьої статті 11 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» дійсно передбачено, що несвоєчасне подання заяви про направлення на альтернативну службу є підставою відмови у її задоволенні, однак, як вірно було визначено судом першої інстанції, що у даному випадку законодавець зазначає про несвоєчасне подання заяви, яке залежить від волі особи. Натомість, позивач пропустив строк подання заяви з причин, які не залежали від його волі та не міг подати цю заяву вчасно.

Частиною другою статті 35 Конституції України передбачено вичерпний перелік підстав, з яких може бути обмежене право на альтернативну (невійськову) службу, а саме: в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей. У цьому переліку відсутня така підстава як порушення особою, чиї релігійні переконання не дозволяють їй проходити строкову військову службу, строку подання відповідної заяви чи інших процедур.

Аналогічні положення містить частина 2 статті 9 Конвенції про захист прав людини і основоположні свободи, відповідно до якої, свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Однак, пропуск строку ОСОБА_1 на подання заяви про направлення на альтернативну службу жодним чином не посягає на громадський порядок, здоров`я і моральність населення, як і на права і свободи інших людей. З огляду на це, обмеження, накладене відповідачем на право позивача сповідувати свою релігію, є необґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги всі обставини у справі, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що даному випадку належним способом захисту прав позивача буде покладення на Оболонський районний у місті Києві військовий комісаріат обов`язку повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо заміни військової строкової служби альтернативною (невійськовою) та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням рішення Оболонської в місті Києві районної державної адміністрації від 30.01.2019 року з відповідного питання.

Доводи апелянта щодо неналежного позивача не заслуговують на увагу, оскільки як сам апелянт зазначає, що Оболонську районну у м. Києві призовну комісію утворено для проведення чергового осіннього призову, тобто разово. При цьому, дана комісія не є самостійною юридичною особою.

Крім того, цей аргумент стростовується судовою практикою, зокрема, Постановою Верховного Суду від 25.10.2018 у справі №815/3929/15.

Отже, доводи апелянта не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повне судове рішення виготовлено 23.09.2019 року.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Оболонського районного у місті Києві військового комісаріату на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2019 р. - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оболонського районного у місті Києві військового комісаріату, треті особи: Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

А.Г. Степанюк