Справа № 640/15426/19
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2019-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 вересня 2019 року № 640/15426/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Відділу державної виконавчої служби підрозділу примусового виконання рішень

Головного управління юстиції у м. Києві

про визнання протиправною та скасування постанови №59407496 від 30.07.2019р.

про закриття виконавчого провадження

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві (далі - Відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця №59407496 від 30.07.2019р. про закриття виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 19.08.2019р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на відсутність підстав у державного виконавця на прийняття постанови про закриття виконавчого провадження.

Відповідач у визначений судом строк відзив на позовну заяву не надав, заява про визнання позову також суду не надходила, що не перешкоджає розгляду справи по суті враховуючи скорочені строки розгляду справ даної категорії передбачені ст. 287 КАС України.

Однак, на виконання вимог ухвали суду від 19.08.2019р. відповідачем на адресу суду були надіслані матеріали виконавчого провадження ВП № 59407496.

Згідно з частиною четвертою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Дослідивши обставини справи та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 30.07.2019р. ВП № 59407496 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 826/8333/18, виданого 14.05.2019р. Окружним адміністративним судом міста Києва.

Дана постанова прийнята на підставі п. 11 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", враховуючи те, що державним виконавцем проведені всі дії передбачені ст.ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016р. (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.11 ч.1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Судом встановлено, що 25.06.2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження за № 59407496 за заявою представника стягувача ОСОБА_1 про примусове виконання на підставі виконавчого листа № 826/8333/18 виданим 14.05.2019 року Окружним адміністративний судом міста Києва.

В виконавчому листі було зазначено наступне: Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести ОСОБА_1 індексацію пенсії відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» з урахуванням показника індексу інфляції по Україні за період з лютого 2014 року по жовтень 2017 року включно 224,4%.

Також постановою про відкриття виконавчого провадження від 25.06.2019р. боржника (УПФ у м. Києві) було повідомлено про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів. Отримання боржником вказаної постанови підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 009.

Постановою державного виконавця від 12.07.2019р. ВП № 59407496 на боржника (УПФ у м. Києві) накладено штраф у сумі 5 100,00 грн. за невиконання без поважних причин рішення суду. Отримання боржником 16.07.2019р. вказаної постанови підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 079.

Постановою державного виконавця від 30.07.2019р. ВП № 59407496 на боржника (УПФ у м. Києві) накладено штраф у сумі 10 200,00 грн. за невиконання без поважних причин рішення суду. Отримання боржником 05.08.2019р. вказаної постанови підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 890.

Також 30.07.2019р. державним виконавцем було скеровано подання до Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції України в м. Києві про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб УПФ у м. Києві за невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 826/8333/18, яке набрало законної сили 18.04.2019р.

Судове рішення, за яким відповідачем здійснювались виконавчі дії у виконавчому провадженні ВП №59407496 носить зобов`язальний характер.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії визначений статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до ч.ч. 1-3 наведеної норми за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Разом з тим, відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України , цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням засад верховенства права та обов`язковості виконання рішень.

Спірна постанова прийнята на підставі п.11 ч. 1ст. 39 закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якого виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою ст. 63 цього Закону. При цьому закон не передбачає для стягувача можливості повторного звернення виконавчого документу до виконання, тобто у випадку закінчення виконавчого провадження на підставі наведеної норми можливість виконання судового рішення у примусовому порядку стягувачем буде втрачено.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 14 ч. 2 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 6 ч.ч. 1, 2 КАС України Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала "Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод" (далі Конвенція), яка відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Пунктом 1 ст.6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур. ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи "Войтенко проти України", "Горнсбі проти Греції").

Таким чином, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст. 6 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", складовою права на справедливий суд.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №750/9782/16-а, висновки якого відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд зобов`язаний враховувати при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

За змістом п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Як вбачається з тексту оспорюваної постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.07.2019р. ВП № 59407496 державним виконавцем окрім накладення на боржника штрафів у зв`язку з невиконанням останнім станом на вказаний дату рішення суду до органів досудового розслідування також було надіслане повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Слід водночас зауважити на те, що самі по собі вчинені державним виконавцем виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу та надіслання подання про вчинення злочину) є належними та достатніми заходами виконання судового рішення, про що вказано у вищенаведеній постанові Верховного Суду.

Верховний Суд наголосив у згаданій постанові, що накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Тож, внаслідок винесення державним виконавцем спірної постанови позивач фактично позбавлений можливості виконати остаточне рішення суду.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 30.07.2019 ВП № 59407496 винесена державним виконавцем передчасно, оскільки рішення суду боржником у повному обсязі не виконане. Суд вважає необхідним визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження, а позовні вимоги - задовольнити.

Відповідно до положень ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч.4ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У відповідності до пункту 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд в порядку адміністративного судочинства може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У зв`язку з цим, з метою усунення допущених порушень та поновлення порушених прав стягувача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати державного виконавця продовжити здійснення виконавчого провадження № 59407496 в порядку і відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

2. Визнати протиправною і скасувати постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві Григорян Олени Грайоровни від 30.07.2019 про закінчення виконавчого провадження ВП № 59407496 за виконавчим листом №826/8333/18, виданим Окружним адміністративним судом м. Києва 14.05.2019 року.

3. Зобов`язати головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві Григорян Олену Грайоровну продовжити здійснення виконавчого провадження № 59407496 в порядку і відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

4. Стягнути з Відділу державної виконавчої служби підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві (м. Київ, вул. Виборзька,32, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) у відшкодування судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій