Справа № 120/764/19-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/764/19-а

Головуючий у 1-й інстанції:Вільчинський О.В.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

24 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Курка О. П. Білої Л.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року (ухвалене в м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення № від 29.08.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 6288,53 грн., є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки напередодні складання оскаржуваного рішення, а саме 16.07.2018 року Бершадським відділенням Гайсинської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області було видано довідку про відсутність станом на 16.07.2018 у ФОП ОСОБА_1 заборгованості із сплати єдиного соціального внеску.

Також, зазначає, що суми штрафу та пені, які були визначені у рішенні про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № від 22.12.2014 року повністю були сплачені, що підтверджується квитанцією ПАТ "Креді Агріколь Банк" від 13.07.2015.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу.

06 серпня 2019 року до суду від представника відповідача надійшов відзив.

18 вересня 2019 року та 23 вересня 2019 року від сторін надійшли клопотання та зява про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, про що 23.09.2019 року було винесено протокольну ухвалу.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець зареєстрований Бершадською районною державною адміністрацією Вінницької області 03.03.2008, номер запису в ЄДРПОУ 0002508, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи- підприємця Серії НОМЕР_1 .

Довідкою про взяття на облік платника податків (форма №4-ОПП) №87 від 03.04.2008 Бершадської МДПІ підтверджується взяття ФОП ОСОБА_1 на облік в органах державної податкової служби.

24.09.2008 позивач зареєстрований платником страхових внесків, що підтверджується повідомленням управління Пенсійного фонду у Бершадському районі Вінницької області про реєстрацію платника страхових внесків від 24.09.2008 № 1160/06-23/03.

Починаючи із 01.01.2012 ФОП ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування (ставка єдиного податку 5% III група), що підтверджується Свідоцтвом платника єдиного податку серія НОМЕР_2 від 25.01.2012.

Відповідно до рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, складеного 29.08.2018 уповноваженою особою ГУ ДФС у Вінницькій області Березнер В . А., до ОСОБА_1 за період із 22.03.2013 по 04.07.2018 застосовано штраф у розмірі 1702,62 грн. та нараховано пеню у розмірі 4585,91 грн., а всього на суму 6288,53 грн.

Вважаючи вказане рішення протиправними позивач оскаржив його до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган при прийнятті рішення № від 29.08.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, діяв у межах та у відповідності до вимог податкового законодавства України та положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 0.12.2010 №2755-VI (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, далі - ПК України).

Статтею 16 ПК України визначено, що платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня.

Згідно з підпунктом 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Положеннями підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, далі - Закон України №2464-VI).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску, зокрема є:

- роботодавці: 1) підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; 2) фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); 3) фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту);

- фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Приписами пункту 1 частини третьої статті 7 №2464-VI врегульовано, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною п`ятою статті 8 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску. При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Згідно з частиною десятою статті 9 Закону №2464-VI днем сплати єдиного внеску вважається: 1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів; 2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі; 3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Положеннями частини одинадцятої статті 9 Закону №2464-VI встановлено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Приписами частини десятої статті 25 Закону №2464-VI визначено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Приписами пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449).

Відповідно п. 2 розділу IV Інструкції № 449 сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку такого платника в національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в органах Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства), для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь.

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органів доходів і зборів - день списання банком або органом Казначейства суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів; у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі; у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки Державної фіскальної служби України, відкриті в Казначействі.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (п.п.2-4 розділу IV Інструкції № 449).

Пунктом 1 розділу VII Інструкції №449 визначено, що за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Приписами підпункту 2 пункту 2 розділу VII Інструкції №449 згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1 - 4 та 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції в таких розмірах: зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди.

Таким чином, за несплату платником податків єдиного внеску у певний термін законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій, а також нарахування пені.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно протиправності винесення оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що у відповідності до вимог Інструкції № 449 та згідно з даними ІКП 71020000 у відношенні ФОП ОСОБА_1 сформовано рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені № від 06.09.2018.

Підставами нарахування штрафних санкцій та пені оскаржуваним рішенням є несвоєчасна сплата позивачем сум ЄСВ, нарахованих за період з 22.03.2013 року до 04.07.2018 року.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 був зобов`язаний сплачувати у 2017 році єдиний соціальний внесок, нарахований за кожний календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

За таких обставин, сплата єдиного соціального внеску мала відбуватися у наступні строки:

- за перший квартал 2017 року - включно по 19.04.2017;

- за другий квартал 2017 року - включно по 19.07.2017;

- за третій квартал 2017 року - включно по 19.10.2017;

- за четвертий квартал 2017 року - включно по 19.01.2018.

Разом з тим, квитанціями АТ КБ "Приватбанк", ПАТ "Банк Кредит Дніпро" та ПАТ "Укрсоцбанк" від 23.01.2018, 19.10.2017, 27.07.2017, 13.06.2017, 25.05.2017, 10.04.2017, 14.03.2017, 23.02.2017 та 01.02.2017 підтверджується сплата єдиного соціального внеску у наступні строки:

- за перший квартал 2017 року - 01.02.2017, 23.02.2017, 14.03.2017 (відсутнє прострочення)

- за другий квартал 2017 року - 10.04.2017, 25.02.2017, 13.06.2017 (відсутнє (прострочення);

- за третій квартал 2017 року - 27.07.2017, 19.10.2017 (відсутнє прострочення);

- за четвертий квартал 2017 року - 23.01.2018 (прострочення складає 4 дні).

Отже, за 2017 календарний рік ОСОБА_1 допустив прострочення із сплати єдиного соціального внеску лише на чотири календарних дні при сплаті за четвертий квартал 2017 року, а саме із 20.01.2018 включно по 23.01.2018.

Частиною 10 статті 25 Закону №2464-VI передбачено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день ; прострочення платежу.

Частиною 13 статті 25 Закону №2464-VI встановлено, що нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

При цьому, розмір щомісячного єдиного соціального внеску, який мав сплачувати ОСОБА_1 у 2017 році, становив 704,00 грн. на місяць, а поквартальний платіж 2 112,00 грн., із розрахунку: 704,00 грн. х 3 = 2 112,00 грн.

За прострочення ОСОБА_1 сплати єдиного соціального внеску на вісім календарних днів у січні 2018 року за четвертий квартал 2017 року, до останнього підлягає до застосування пеня у розмірі 0,1 відсотка від суми недоїмки, яка нараховується з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

За таких обставин, колегія суддів звертає увагу, що за чотири дні прострочення сума пені становитиме 8,48 грн., із розрахунку: 2 112,00 грн. (сума ЄСВ за 4 квартал 2017 року) х 0,1 відсотка (ставка пені) х 4 дні (строк прострочення) =8,48 грн.

Разом з тим, як вбачається із квитанцій Т КБ "Приватбанк", ПАТ "Банк Кредит Дніпро" та ПАТ "Укрсоцбанк", ОСОБА_1 сплатив за 2017 календарний рік суму єдиного соціального внеску у загальному розмірі 9 152,00 грн., тобто суму, яка сукупно перевищує суму ЄСВ за 2017 календарний рік (8 448,00 грн.) та суму пені (8,48 грн.) разом взяті.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що 2017 році ОСОБА_1 не лише повістю сплатив суми єдиного соціального внеску та пені, а і фактично переплатив зайві кошти, що вказує на неправомірність застосування до нього пені та штрафу за вказаний період.

Щодо доводів апелянта про сплату єдиного соціального внеску у 2018 році, колегія суддів вказує на слідуюче.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 був зобов`язаний сплачувати у 2018 році єдиний соціальний внесок, нарахований за кожний календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

За таких обставин, сплата єдиного соціального внеску мала відбуватися у наступні строки:

-за перший квартал 2018 року - включно по 19.04.2018;

-за другий квартал 2018 року - включно по 19.07.2018;

-за третій квартал 2018 року - включно по 19.10.2018;

-за четвертий квартал 2018 року -включно по 19.01.2019.

Як на правомірність своїх дій відповідач вказує на те, що позивачем було несвоєчасно сплачено позивачем ЄСВ у 2013 - 2018 роках, що підтверджується роздруківкою з ІКП.

Однак, колегія суддів зазначає, що вказані твердження відповідача спростовуються квитанціями АТ КБ "Приватбанк" від 08.01.2019, 17.10.2018, 16.07.2018 та 27.04.2018, згідно яких підтверджується сплата єдиного соціального внеску у наступні строки:

-за перший квартал 2018 року - 27.04.2018 (прострочення 8 днів);

-за другий квартал 2018 року - 16.07.2018 (відсутнє прострочення);

-за третій квартал 2018 року - 17.10.2018 (відсутнє прострочення);

-за четвертий квартал 2018 року - 08.01.2019 (відсутнє прострочення).

Отже, за 2018 календарний рік ОСОБА_1 допустив прострочення із сплати єдиного соціального внеску лише на вісім календарних днів при сплаті за перший квартал 2018 року , а саме із 20.04.2018 включно по 27.04.2018.

Колегія суддів зауважує, що частиною 10 статі 25 Закону №2464-VI передбачено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день І прострочення платежу.

Частиною 13 статті 25 Закону №2464-VI встановлено, що нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної , сплати (перерахування) включно.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що розмір щомісячного єдиного соціального внеску, який мав сплачувати ОСОБА_1 у 2018 році, становив 819,06 грн. на місяць, а поквартальний платіж 2 457,18 грн., із розрахунку: 819,06 грн. х 3 = 2 457,18 грн.

За прострочення ОСОБА_1 сплати єдиного соціального внеску на вісім календарних днів у квітні 2018 року за перший квартал цього року, до останнього підлягає до застосування пеня у розмірі 0,1 відсотка від суми недоїмки, яка нараховується з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

За таких обставин, за вісім днів прострочення сума пені становитиме 19,68 ірн., із розрахунку: 2 457,18 грн. (сума ЄСВ за 1 квартал 2018 року) х 0,1 відсотка (ставка пені) х 8 днів (строк прострочення) = 19,68 грн.

Разом з тим, як вбачається із квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 27.04.2018, ОСОБА_1 сплатив за 1 квартал 2018 року 2 500,00 грн., тобто суму, яка сукупно перевищує суму ЄСВ за 1 квартал 2018 року (2 457,18 грн.) та суму пені (19,68 грн.) разом взяті.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи в інших кварталах 2018 року ОСОБА_1 не порушував строки внесення оплати за ЄСВ.

Підсумовуючи наведене вище, є очевидним, що у 2018 році ОСОБА_1 не лише повістю сплатив суми єдиного соціального внеску та пені, а і фактично переплатив зайві кошти, що вказує на неправомірність застосування до нього пені та штрафу за вказаний період.

Крім того, судова колегія зазначає, що однією із підстав застосування відповідачем штрафу та пені до позивача слугувала помилкова (хоч і своєчасна) сплата позивачем сум ЄСВ на інший казначейський рахунок відповідача, у період із 25.05.2017 по 27.04.2018.

Щодо вказаного колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до частини 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (в подальшому - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного суду України від 02.12.2015 у справі №826/6059/13-а (копія постанови міститься в матеріалах справи) суд касаційної інстанції відзначив, що здійснення помилки під час перерахування суми податку в строк, встановлений законом, кваліфікується як дія, хоча і помилкова. Дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті податкового зобов`язання не може бути підставою для застосування штрафів, передбачених законодавством.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 14.08.2018 у справі №821/1897/17 (копія постанови міститься в матеріалах справи), прийшов до наступних висновків: Суди першої та апеляційної інстанції обґрунтовано відхилили доводи контролюючого органу, що позивачем було несвоєчасно сплачено ЄСВ, оскільки у зазначених платіжних дорученнях було відповідне посилання--на сплату ЄСВ, позивач у встановлені законодавством строки подав до банку платіжні доручення про сплату ЄСВ, які були прийняті, і хоча кошти були помилково перераховані на інший казначейський рахунок, позивачем в подальшому було самостійно виявлено помилку та перераховано кошти на правильний казначейський рахунок. Крім того, колегія суддів відзначає, що зазначені штрафні санкції застосовуються у разі несплати або несвоєчасної сплати ЄСВ, а не у випадку помилкової сплати сум ЄСВ на невідповідний рахунок. Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету має кваліфікуватися як дія, хоча і помилкова. Відтак, дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть слугувати підставою для застосування штрафів.

Отже, враховуючи правові висновки Верховного Суду, викладені у вищезгаданих постановах, колегія суддів вважає, що нарахування та застосування до позивача штрафу і пені, у період із 25.05.2017 по 27.04.2018, через помилкову (хоч і своєчасну) сплату позивачем сум ЄСВ на інший казначейський рахунок відповідача, оскільки здійснення позивачем помилки під час перерахування суми ЄСВ до державного бюджету має кваліфікуватися як дія, хоча і помилкова, яка не містить ознак бездіяльності позивача при сплаті ЄСВ, та не може слугувати підставою для застосування штрафів до позивача. Усе вищевказане вказує на незаконність рішення відповідача про застосування штрафних санкцій до позивача.

Щодо нарахування штрафу відповідачем позивачу за заборгованість сплати позивачем ЄСВ в сумі 12 134,06 грн., за період 2011-2013 роки, яка утворилась станом на 01.11.2013 рік, то колегія суддів вважає вказані дії відповідача також протиправними з огляду на слідуюче.

У відзиві відповідач зазначає, що відповідно до даних інформаційної системи фіскального органу по ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 в інтегрованій картці платника по коду платежу 71040000 станом на 30.09.2013 рахувалась недоїмка в сумі 10 940,03 грн., а станом на 01.11.2013 сума недоїмки по ЄСВ склала вже 12 134,06 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що вищевказану заборгованість по ЄСВ позивач повністю сплатив 18.11.2013, що підтверджується наступними квитанціями:

-№NOVZL 36460 від 18.11.2013 на суму 5 079,66 грн.;

-№NOVZL136496 від 18.11.2013 на суму 2 676,87 грн.;

-№NOVZL36418 від 18.11.2013 на суму 4 461,33 грн.;

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що в.о. начальника Бершадської ОДНІ ГУ ДФС у області було прийнято Рішення про застосування штрафних нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № від 22.12.2014, згідно якого до ФОП ОСОБА_1 було нараховано та застосовано штраф у розмірі 1 712,46 грн. та пеню у розмірі 3 047,65 грн., нарахованих за період 22.03.2013 - 10,12.2014.

Проте, вищевказані суми штрафу та пені, які були визначені ФОП ОСОБА_1 були сплачені, що підтверджується квитанцією ПАТ "Креді Агріколь Банк" від 13.07.2015.

Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідач оскаржуваним рішенням повторно притягнув до відповідальності позивача за порушення строків зі сплати ЄСВ за період 2011-2013 роки.

Колегія суддів зазначає, що докази і доказування - один із найважливіших інститутів адміністративного права. Адже саме з допомогою доказів суд з`ясовує дійсні правовідносини сторін, обставини, що мають значення для справи.

Суд зауважує, що докази - це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.

Колегія суддів звертає увагу, що як на підтвердження протиправності дій відповідача позивач надав до суду довідку видану Бершадським відділенням Гайсинської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області про відсутність заборгованості із сплати єдиного соціального внеску від 16.7.2018 року, згідно якої платник податків ФОП ОСОБА_1 станом на 16.07.2018 року не має заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що сукупність викладених обставин доводить протиправність оскаржуваного рішення прийнятого ГУ ДФС у Вінницькій області у зв`язку з чим вказане рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Виходячи зі змісту апеляційної скарги та оскаржуваного судового рішення, судова колегія визнає апеляційну скаргу обґрунтованою, а викладені в ній доводи такими, що спростовують висновки суду першої інстанції.

Тому, зважаючи на вказані обставини колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно провів аналіз діючого законодавства, яке регламентує вказані правовідносини, не надав правильного обґрунтування всім належним доказам позивача, у зв`язку з чим прийшов до невірного висновку по досліджених доказах, чим порушив норми матеріального та процесуального права.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області № від 29.08.2018 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, згідно якого до ОСОБА_1 за період із 22.03.2013 року по 04.07.2018 року нараховано та застосовано штраф у розмірі 1 702,62 грн. та пеню у розмірі 4 85,91 грн, а всього на суму 6 288,53 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області на користь Фізичної особи-підприємця Бойка Михайла Михайловича витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Курко О. П. Біла Л.М.