Справа № 824/936/19-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/936/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У поданому до суду адміністративному позові ОСОБА_1 (далі - позивач) просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач) щодо відмови у зарахуванні до трудового стажу період роботи з 04.06.1980 року по 23.07.1984 року в Монгольській Народній Республіці на автотранспортному комбінаті Управління будівництва "Медьмолібденстрой" на посаді інспектора по кадрах та перерахунку пенсії неправомірним;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати період роботи з 04.06.1980 року по 23.07.1984 року в Монгольській Народній Республіці на автотранспортному комбінаті Управління будівництва "Медьмолібденстрой" на посаді інспектора по кадрах до трудового стажу та провести перерахунок пенсійних виплат в період з 10.07.2019р.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, відповідач відмовив їй у зарахуванні до трудового стажу періоду роботи з 04.06.1980 року по 23.07.1984 року та у перерахунку пенсії. Таке рішення обґрунтовано тим, що в записі №3 трудової книжки позивача некоректно вказано дату прийняття (виправлення місяця "6"), а також при звільненні не дотримано вимог п.2.4. Наказу №58 від 29.07.1993 р. Міністерства праці України «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок (в редакції Наказу Мінпраці та соцполітики №259/34/5 від 08.06.2001), а також в довідці про стаж не зазначено дату та номер її видачі, що підтверджує трудова, та не завірено печаткою власника, чи уповноваженого ним органу.

Позивач вважає зазначені вище дії органу Пенсійного фонду неправомірними, оскільки, на її думку, законодавством передбачена можливість зарахування до страхового стажу періоду роботи на території Монголії за умови відповідного документального підтвердження. При цьому, позивач зазначає, що згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Натомість, відповідач жодних дій спрямованих на зібрання необхідних даних не вжив.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що Пенсійний орган при ухваленні свого рішення керується Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 року, хоча спірні записи в трудовій книжці проводилися в 1984 році. На час внесення записів в трудову книжку діяла Інструкція затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162, яка втратила чинність.

Ухвалою суду від 27.08.2019р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (в письмовому провадженні).

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки під час проведення правової оцінки записів наданої позивачем трудової книжки встановлено, що в записі №3 про прийняття некоректно вказано дату (виправлення номера «6»), а також при звільненні не дотримано вимог п.2.3 Інструкції. У довідці виданій Монгольською Народною Республікою на автотранспортному комбінаті управління будівництва «Медьмолібденстрой» не зазначена дата та номер видачі, що підтверджує трудові відносини та не завірено печаткою власника чи уповноваженого ним органу.

Поряд з цим, відповідач вказує, що зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 04.06.1980 по 23.07.1984 буде можливо після підтвердження компетентними органами Договірної Сторони, на території якої був набутий стаж відомостей про роботу, що зазначені в довідці та трудовій книжці. Підтвердження періодів роботи здійснюється за зверненням через Пенсійний фонд України із долученням копій необхідний документів. Натомість така заява з необхідними документами від ОСОБА_1 до органів Пенсійного фонду України не надходила.

Враховуючи вище викладене, відповідач вважає, що в діях органу Пенсійного фонду не вбачається жодних протиправних дій по відношенню до позивача, а позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 з 23.07.2014р. призначено пенсію за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується протоколом №899 від 23.07.2014р. (а.с.30 на звороті).

Згідно з довідкою №17 від 28.02.2018р. виданою ТзОВ "Чернівцірембуд" чоловік позивачки, ОСОБА_2 , направлений у відрядження в Монгольську Народну Республіку (далі - МНР), згідно рішення Ради Міністрів від 25.12.1974р. за №21/26-713 з 14.05.1980р. (а.с.16).

Згідно з довідкою вих.441 від 14.05.1984р. ОСОБА_1 дійсно знаходилась в Монгольській Республіці в якості члена сім`ї і працювала на автотранспортному комбінаті Управління будівництва "Медьмолібденстрой" з 04.06.1980р. на посаді інспектора по кадрах, та звільнена з 23.07.1984р. у зв`язку з закінченням строку відрядження чоловіка в МНР, з врахуванням невикористаної щорічної відпустки 45 робочих днів (а.с.18).

10.07.2019р. позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про зарахування до її трудового стажу періоду роботи з 01.06.1980р. по 23.07.1984р. та проведення перерахунку пенсії (а.с.13).

За наслідком розгляду вказаної заяви відповідач надав відповідь, оформлену листом від 23.07.2019р. №592/Б-11/06, у якій відмовив у зарахуванні до трудового стажу періоду роботи з 04.06.1980р. по 23.07.1984р. (а.с.14).

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у врахуванні вказаного вище періоду до її трудового стажу, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення чинного законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Призначення, перерахунок і виплата пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначається Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 09.07.2003р. №1058-VI (далі - Закон №1058).

Частиною 1 статті 24 Закону №1058 встановлено що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

У відповідності до ч.2 ст.24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із ч.4 ст.24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Щодо періоду роботи з 04.06.1980р. по 23.07.1984р. суд зазначає наступне.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 виданої 04.07.1983 (а.с.15):

запис №3: 04.06.1980 позивач прийнята на роботу на автотранспортному комбінаті Управління будівництва «Медьмолібденстрой», Монгольська Народна Республіка на посаду інспектора по кадрах (наказ №1845-к від 07.06.1980р.);

запис №4: звільнена у зв`язку з закінченням сроку відрядження чоловіка в Монгольську Народну Республіку (наказ №1813-к від 12.05.1984р.).

Відповідач свою відмову в зарахуванні до стажу позивача наведеного вище періоду (оформлену листом від 23.07.2019р.) обґрунтовує тим, що у трудовій книжці заявниці міститься виправлення номера "6" у даті про прийняття на роботу, а також при здійсненні запису про звільнення не дотримано вимог п.2.4 Наказу №58 від 29.07.1993р. Міністерства праці України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08А993р. за N2110 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок (в редакції Наказу Мінпраці та соцполітики №259/34/5 від 08.06.2001), а також довідку про трудовий стаж не зазначено дату та номер видачі довідки, не завірено печаткою власника, чи уповноваженого ним органу.

Водночас суд звертає увагу на те, що на час внесення записів до трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974р. №162.

Згідно пунктів 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція від 20.06.1974р., у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.

Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу. Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначні). Записи виконуються акуратно, кульковою ручкою , або пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів (п.2.3 Інструкції від 20.06.1974р.).

У відповідності до п.2.9 Інструкції від 20.06.1974р. у розділі «Відомості про роботу» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

Записи про причини звільнення повинні здійснюватися в трудовій книжці в точній відповідності з формулюванням чинного законодавства з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (п.2.25 Інструкції від 20.06.1974р.).

Крім того, згідно з п.2.26 Інструкції від 20.06.1974р. запис про звільнення в трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням наступних правил: в графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 - дата звільнення; в графі 3 - причина звільнення; в графі 4 вказується на підставі чого внесений запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

З наявною в матеріалах копії трудової книжки видно, що запис за №3 містить дату прийняття на роботу позивача 04.06.1980, при цьому будь-яких виправлень номеру "6" судом не встановлено. У зв`язку з цим, суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на некоректність такого запису.

З приводу запису про звільнення, слід зазначити, що з довідки №411 від 14.05.1984р., виданій для підтвердження трудового стажу, слідує, що наказ про звільнення позивача видано 12.05.2019р., при цьому позивач звільнена з 23.07.1984р. з урахуванням невикористаної щорічної відпустки за період з 04.1982р. по 01.06.1984р. - 45 робочих днів.

У зв`язку з цим, графа 2 запису щодо звільнення (№4) містить дату звільнення - "23.07.1984р.", графа 3 містить відомості про причини звільнення - "в зв`язку із закінченням строку відрядження чоловіка в МНР", графа 4 містить підстави звільнення - "наказ 1813-к від 12.05.1984р.".

Поряд із цим, слід зазначити, що графа причини звільнення не містить посилань на статтю законодавства, крім того запис про звільнення не засвідчений підписом керівника підприємства чи спеціально уповноваженою ним особою і печаткою підприємства чи печаткою відділу кадрів.

Однак, на переконання суду, невідповідність такого запису наведеним вище положенням чинної на той час Інструкції від 20.06.1974р. допущена з вини підприємства та не може свідчити про відсутність підстав для підтвердження такого трудового стажу.

Відповідно до п.1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973р. №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 указаної постанови передбачено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Аналогічні норми встановлені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а відтак, не повинно впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018р. по справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018р. у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Враховуючи те, що відповідач прийняв оскаржувану відмову керуючись положеннями законодавства, які не діяли на час заповнення трудової книжки позивача, а також викладені вище висновки, суд вважає, що відмова відповідача зарахувати позивачу до трудового стажу період роботи з 04.06.1980 року по 23.07.1984 року в Монгольській Народній Республіці на автотранспортному комбінаті Управління будівництва "Медьмолібденстрой" на посаді інспектора по кадрах та перерахунку пенсії є неправомірною.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З матеріалів справи вбачається, що разом з поданою заявою до органу Пенсійного фонду позивач надала довідку вих.441 від 14.05.1984р. про те, що ОСОБА_1 дійсно знаходилась в Монгольській Республіці в якості члена сім`ї і працювала на автотранспортному комбінаті Управління будівництва "Медьмолібденстрой" з 04.06.1980р. на посаді інспектора по кадрах, та звільнена з 23.07.1984р. у зв`язку з закінченням строку відрядження чоловіка в МНР, з врахуванням невикористаної щорічної відпустки 45 робочих днів (а.с.18).

Вказана довідка видана за підписом начальником відділу кадрів Управління будівництва "Медьмолібденстрой" А.М. Норіна, а також завірена печаткою Генерального Консульства Союза ССР в Єрденеті.

На сьогодні у відносинах між Україною і Монголією продовжує діяти Угода від 06.04.1981 між Союзом Радянський Соціалістичних Республік і Монгольською Народною Республікою про співробітництво в галузі соціального забезпечення, яка набула чинності з 28.01.1982 року.

Відповідно до ст.1 Угоди під час здійснення соціального забезпечення застосовується законодавство Договірної Сторони, на території якої проживає громадянин, якщо угодою не передбачено інше.

Статтею 4 Угоди передбачено, що при призначенні пенсій зараховується повністю трудовий стаж, набутий на території обох Договірних Сторін та підтверджений компетентними органами тієї Договірної Сторони, на території якої набутий стаж. Розрахунок стажу роботи в кожній із договірних Сторін здійснюється по законодавству тієї Договірної Сторони, на території якої здійснювалась роботи або прирівняна до неї діяльність.

При цьому, пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Натомість, відповідачем довідку, яка видана позивачу Договірної Сторони (Монгольською народною республікою) на підтвердження трудового стажу в МНР не взято до уваги з підстав не завірення її печаткою власника або уповноваженого ним органу.

Разом з тим, печаткою Управління будівництва "Медьмолібденстрой" не завірені також і записи в трудовій книжці позивача, що може свідчити про те, що такої печатки на підприємстві могло не бути.

Крім того, відповідач у оскаржуваній відмові зазначав про відсутність у довідці номеру та дати видачі, що не відповідає дійсності, оскільки у її правому верхньому кутку такі відомості зазначені.

Таким чином, суд вважає, що оскільки довідка про підтвердження трудового стажу в Договірній Стороні, на території якої набуто стаж позивачем засвідчена печаткою Генерального консульства МНР, таку можна вважати документом, яка підтверджує трудовий стаж позивача, що відповідає п.3 Порядку №637.

З метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача врахувати до трудового стажу ОСОБА_1 стаж роботи з 04.06.1980р. по 23.07.1984 відповідно до записів в трудовій книжці № НОМЕР_2 та перерахувати пенсію з дати призначення.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності..

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ч.1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови у зарахуванні до трудового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 04.06.1980р. по 23.07.1984р. в Монгольській Народній Республіці на автотранспортному комбінаті Управління будівництва "Медьмолібденстрой" на посаді інспектора по кадрах та перерахунку пенсії - неправомірними.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати період роботи з 04.06.1980р. по 23.07.1984р. в Монгольській Народній Республіці на автотранспортному комбінаті Управління будівництва "Медьмолібденстрой" на посаді інспектора по кадрах до трудового стажу та провести перерахунок пенсійних виплат з 10.07.2019р.

4. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (, вул. Оренбурзька, 7А, м. Чернівці, 58022).

Суддя Кушнір В.О.