Справа № 420/1459/19
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/1459/19
Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 10 грудня 2018 року №4512/7; зобов`язати Міністерство юстиції України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 10 листопада 2018 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року позовні вимоги було задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та відмовити в задоволенні позову повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції було встановлено, що 10 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України із скаргою на рішення державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О. В скарзі позивачем ставилось питання про скасування рішення зазначеного державного реєстратора щодо реєстрації ним об`єкта нерухомого майна у вигляді житлового будинку з господарчими спорудами загальною площею 55,1 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,06 га (кадастровий номер :02:003:0387) за громадянином ОСОБА_2 та поновлення права власності позивача на вказані житловий будинок з господарчими спорудами та земельну ділянку.

До скарги позивачем було надано засвідчені власним підписом копії наступних документів: паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_1 ; кредитного договору між позивачем та публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Порто-Франко» №612/2-13 від 27 серпня 2013 року з доповненням; іпотечного договору між позивачем та публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Порто-Франко» від 27 серпня 2013 року; копію ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року по справі №522/17534/15-ц; ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 04 лютого 2015 року по справі №761/2817/15-к про накладення арешту на майно; нотаріального доручення Бичкова В.Л. від 19 жовтня 2018 року; довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно та довідки на підтвердження встановлення позивачу другої групи інвалідності.

При цьому, як було встановлено в судовому засіданні, копії зазначених документів позивачем були засвідчено не у повному обсязі, чого не заперечувалось учасниками справи. Зокрема, позивачем не було засвідчено копії третьої та четвертої сторінки власного паспорту та деякі сторінки іпотечного договору від 27 серпня 2013 року між ним та Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Порто-Франко».

03 грудня 2018 року Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України було прийнято висновок, яким було рекомендовано відмовити позивачу у задоволенні скарги від 10 листопада 2018 року без розгляду її по суті, оскільки скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною 5 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: додані до скарги копії документів не засвідчені.

На підставі вищезазначеного висновку, наказом Міністерства юстиції України №4512/7 від 10 грудня 2018 року позивачу було відмовлено у задоволенні скарги без розгляду її по суті із вищезазначених підстав, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при розгляді скарги позивача виявив надмірний формалізм та непропорційність між прийнятим рішенням та метою, на досягнення якої воно було прийнято, наслідком чого стало порушення права скаржника на розгляд його скарги.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Преамбулою Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Положеннями статті 37 Закону передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Частиною 8 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо: 1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті; 2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується; 3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін; 4) наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав; 5) є рішення цього органу з того самого питання; 6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника; 7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень; 8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги; 9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу; 10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства.

Приймаючи спірний наказ та відмовляючи позивачу у задоволенні скарги без розгляду її по суті, відповідач вважав, що скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною 5 статті 37 Закону, а саме: додані до скарги копії документів не засвідчені.

Так, положеннями ч.5 ст.37 Закону передбачено, що до скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності).

З наведеного вбачається, що подання копії документів, які підтверджують факт порушення прав скаржника, не є обов`язковим при поданні скарги, а тому, відповідно, не засвідчення належним чином доданих матеріалів, не може мати наслідком не розгляд самої скарги по суті. На думку колегії суддів, в даному випадку належною реакцією відповідача може бути здійснення розгляду скарги по суті, однак, без врахування документів, не засвідчених належним чином.

Крім того, слід зазначити, що ч.8 ст.37 Закону передбачає відмову в задоволенні скарги, якщо остання оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті, тобто, з вказаних підстав можна відмовити в задоволенні скарги, якщо саме скарга (а не додані матеріали) складена без дотримання вимог ч.5 ст.37 Закону, чого в даному випадку не вбачається та відповідачем не зазначалось.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.