Справа № 420/4301/19
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2019-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4301/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., за участю секретаря судового засідання Рижук В.І., представника позивача - адвоката Литвиненко Г.М. (за довіреністю), представника відповідача - Маринова Д.В. (за довіреністю), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю ВКФ "ТЕЛЕКАРТ" до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ВКФ "ТЕЛЕКАРТ" звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №003397/14-09 від 17.07.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням ДФС в Одеській області була проведена позапланова документальна виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю ВКФ «ТЕЛЕКАРТ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, в результаті якої був складений Акт № 00370/15-32-14-09/22464036 від 02 липня 2019 року. Перевіркою встановлені порушення TOB ВКФ «ТЕЛЕКАРТ» п.п.266.1.1 п.266.1, п.п.266.2.1 п.266.2, п.п.266.3.1, п.п.266.3.3 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження податку на нерухоме майно в розмірі 433108,97 грн., у тому числі за 2016 рік (01.04.2016 року - 31.12.2016 року) у сумі 125329,10 грн., за 2017 рік у сумі 144880,00 грн., за 2019 рік у сумі 162899,87 грн. На підставі вищезазначеного Акту відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення №003397/14-09 від 17.07.2019 року.

Позивач вказав, що TOB ВКФ «ТЕЛЕКАРТ» є власником будівлі приладобудівельного заводу загальною площею 20372,7 кв.м, за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса , 86, що підтверджується даними з Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Свідоцтвом на право власності на нерухоме майно від 17.01.2014 року. Згідно з даними Технічного паспорту на виробничі та невиробничі будівлі від 12.05.2006 року приладобудівельного заводу, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 86 складаються з: виробничих корпусів, літ. «А» (5-ти поверхова будівля), літ. «А-1», літ. «А-2»; складського корпусу - літ. «А-3»; вентиляційних корпусів літ. «А-4», літ. «А-5»; КПП літ. «А-6»; навісів літ. «А-7», літ. «А-8»; підсобного корпусу літ. «Б»; градірня літ. «В».

Позивач зазначив, що з метою застосування норм п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, до будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, належать до класу 1251 «Будівлі промислові» (підкласи 1251.1-1251.9), а саме: КЛАСИФІКАЦІЯ БУДІВЕЛЬ ТА СПОРУД відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд (ДК БС). Згідно висновку експертного дослідження за результатами проведення будівельно-технічного дослідження щодо визначення функціонального призначення нежитлових приміщень приладобудівельного заводу ВКФ «ТЕЛЕКАРТ», які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 86, від 25.03.2019 року №19-1084 Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України вищезазначені об`єкти нерухомості, згідно проектної, технічної та правовстановлюючої документації за функціональним призначенням та відповідно до вимог Державного класифікатора ДК 018-2000 відносяться до класу 1251-«Будівлі промисловості».

Однак, відповідач вважає, що нерухоме майно, власником якого є TOB ВКФ «ТЕЛЕКАРТ», а саме: частина нежитлової будівлі літ. А, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 86, яка надається в оренду іншим юридичним особам, відноситься до об`єктів оподаткування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (відповідно до вимог п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України).

Позивач вважав, що доводи податкового органу щодо необхідності сплати позивачем податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за частину нерухомого майна, що надається в оренду, є помилковими та такими, що не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Ухвалою судді від 22.07.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 15 серпня 2019 року о 10:00 год.

Ухвалою від 15.08.2019 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 17 вересня 2019 року об 11 год. 00 хв.

У судове засідання, призначене на 17 вересня 2019 року на 11:00 годину, з`явилися представник позивача та представник відповідача.

Під час судового розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та вважав його необґрунтованим. 08.08.2019 року представник відповідача надав письмовий відзив (а.с. 79-82), в якому зазначив, що на підставі направлень, виданих Головним управлінням ДФС в Одеській області від 14.06.2019 року №4155/14-09 та від 14.06.2019 року №4156/14-09, на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового Кодексу України, листа від Товариства з обмеженою відповідальністю ВКФ «ТЕЛЕКАРТ», код за від 06.06.2019 року №5 (вхід. №27852/10/15-32 від 06.06.2019 року) та наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 14.06.2019 року №4634 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки" проведена позапланова документальна виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю ВКФ «ТЕЛЕКАРТ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року.

За період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року TOB ВКФ «ТЕЛЕКАРТ» задекларовано податку на нерухоме майно у сумі 456848,8 грн.

Перевіркою повноти визначення плати на нерухоме майно за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року встановлено його заниження у розмірі 433108,97 грн., у тому числі за 2016 рік (01.04.2016 року - 31.12.2016 року) у сумі 125329,10 грн., за 2017 рік у сумі 144880,00 грн., за 2019 рік у сумі 162899,87 грн.

Представник відповідача вказав, що рішенням Одеської міської ради від 16.03.2016 року №428-VII, від 08.02.2017 року №1601- VII (зі змінами та доповненнями), в м. Одесі були встановлені наступні ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб: на 2016 рік - 2 відсотки від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування; на 2017 рік - 1 відсоток від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування; на 2018 рік - 1 відсоток від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Розмір мінімальної заробітної плати: відповідно до Закону України від 25.12.2015 року №928- VIII «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на 1 січня 2016 року становить 1378,00 грн.; відповідно до Закону України від 21.12.2016 року №1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» на 1 січня 2017 року становить 3200,00 грн.; відповідно до Закону України від 07.12.2017 року №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» на 1 січня 2018 року становить 3723,00 грн.

Згідно з даними Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 17.01.2014 року, індексний номер 16306029, TOB ВКФ «ТЕЛЕКАРТ» належить будівля приладо-будівельного заводу загальною площею 20372,7 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса,86.

Згідно з даними Технічного паспорту на виробничі та невиробничі будівлі (від 12.05.2006) приладо-будівельний завод, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 86 складаються з: виробничих корпусів, літ. «А» (5-ти поверхова будівля), літ. «А-1», літ. «А-2», складський корпус літ. «А-3»; вентиляційних корпусів літ. «А-4», літ. «А-5»; КПП літ. «А-6»; навісів літ. «А-7», літ. «А-8»; підсобного корпусу літ. «Б»; градирня літ. «В»

Представник відповідача зазначив, що згідно висновку експертного дослідження за результатами проведення будівельно-технічного дослідження щодо визначення функціонального призначення нежитлових приміщень приладо-будівельного заводу TOB ВКФ «ТЕЛЕКАРТ», які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 86, від 25.03.2019 року №19-1084 Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України нежитлові приміщення за даною адресою, згідно проектної, технічної та правовстановлюючої документації за функціональним призначенням та відповідно до вимог Державного класифікатора ДК 018-2000[5] відносяться до класу 1251 - «Будівлі промисловості».

Однак, нерухоме майно, власником якого є TOB ВКФ «ТЕЛЕКАРТ», а саме: частина нежитлової будівля літ. А, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 86, яка надається в оренду іншим юридичним особам відноситься до об`єктів оподаткування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до вимог п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України.

Представник відповідача вказав, що перевіркою встановлено, що TOB ВКФ «ТЕЛЕКАРТ», в порушення п.п.266.7.5 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України надано до ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області податкову звітність з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за звітні періоди 2016 рік, 2017 рік та 2018 рік з заниженою площею, а саме 4720 кв.м.

Таким чином, в порушення п.п.266.1.1 п.266.1, п.п.266.2.1 п.266.2, п.п.266.3.1, п.п.266.3.3 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України, позивачем невірно визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 - 2018 роки, внаслідок чого занижено податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно в сумі 433108,97 грн., у тому числі за 2016 рік (01.04.2016 року - 31.12.2016 року) у сумі 125329,10 грн., за 2017 рік у сумі 144880,00 грн., за 2019 рік у сумі 162899,87 грн.

Заслухавши вступне слово представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Згідно Свідоцтва про право власності серії САК № 199372 від 17.01.2014 року Виробничо-комерційна фірма "ТЕЛЕКАРТ" є власником об`єкта нерухомого майна, а саме: 2-ї черги будівництва приладобудівельного заводу ВКФ "ТЕЛЕКАРТ" загальною площею 20372,7 кв.м, за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, буд. 86 (а.с. 10).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.01.2014 року №16306308, Виробничо-комерційна фірма "ТЕЛЕКАРТ" на підставі Свідоцтва про право власності серії САК № 199372 від 17.01.2014 року є власником об`єкта, який складається з: виробничих корпусів, літ. «А», «А1», «А2», складського корпусу літ. «А3»; вентиляційних корпусів літ. «А4», літ. «А5»; КПП літ. «А6»; навісів літ. «А7», літ. «А8»; підсобного корпусу літ. «Б»; градірні літ. «В», згідно технічного паспорту, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, буд. 86 (а.с. 11).

Судом встановлено, що на підставі направлень, виданих Головним управлінням ДФС в Одеській області від 14.06.2019 року №4155/14-09 та від 14.06.2019 року №4156/14-09, на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового Кодексу України, листа від Товариства з обмеженою відповідальністю ВКФ «ТЕЛЕКАРТ», код за від 06.06.2019 року №5 (вхід. №27852/10/15-32 від 06.06.2019 року) та наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 14.06.2019 року №4634 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки" проведена позапланова документальна виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю ВКФ «ТЕЛЕКАРТ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 02 липня 2019 року №000370/15-32-14-09/22464036 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ ВКФ "ТЕЛЕКАРТ", код за , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року" (а.с. 25-43).

Відповідно до висновку акту, зазначені наступні порушення позивача: п.п.266.1.1 п.266.1, п.п.266.2.1 п.266.2, п.п.266.3.1, п.п.266.3.3 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження податку на нерухоме майно в розмірі 433108,97 грн., у тому числі за 2016 рік (01.04.2016 року - 31.12.2016 року) у сумі 125329,10 грн., за 2017 рік у сумі 144880,00 грн., за 2019 рік у сумі 162899,87 грн.

На підставі висновків акту перевірки від 02 липня 2019 року №000370/15-32-14-09/22464036 Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 року №003397/14-09, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" на загальну суму 541386,21 грн., у тому числі 433108,97 грн. - за податковими зобов`язаннями; 108277,24 грн. - штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 63).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України (далі - ПК України) та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII) було запроваджено новий місцевий податок, а саме: податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортного податку, податку на майно, відмінне від земельної ділянки, та плати за землю.

Відповідно до п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до п.п.266.2.2 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування: а) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також організацій, створених ними в установленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету і є неприбутковими (їх спільній власності); б) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які розташовані в зонах відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, визначені законом, в тому числі їх частки; в) будівлі дитячих будинків сімейного типу; г) гуртожитки; ґ) житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад; д) об`єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа, визнаним такими відповідно до закону, дітям-інвалідам, які виховуються одинокими матерями (батьками), але не більше одного такого об`єкта на дитину; е) об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках; є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств; ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; з) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності громадських організацій інвалідів та їх підприємств; и) об`єкти нерухомості, що перебувають у власності релігійних організацій, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, та використовуються виключно для забезпечення їхньої статутної діяльності, включаючи ті, в яких здійснюють діяльність засновані такими релігійними організаціями добродійні заклади (притулки, інтернати, лікарні тощо), крім об`єктів нерухомості, в яких здійснюється виробнича та/або господарська діяльність; і) будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів незалежно від форми власності та джерел фінансування, що використовуються для надання освітніх послуг.

Згідно п.п.266.3.1 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до п.п.266.3.3 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Як встановлено судом вище, TOB ВКФ «ТЕЛЕКАРТ» є власником будівлі приладобудівельного заводу загальною площею 20372,7 кв.м, за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 86.

Згідно з даними Технічного паспорту на виробничі та невиробничі будівлі (від 12.05.2006 року) приладобудівельного заводу, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 86 складаються з: виробничих корпусів, літ. «А» (5-ти поверхова будівля), літ. «А-1», літ. «А-2»; складського корпусу - літ. «А-3»; вентиляційних корпусів літ. «А-4», літ. «А-5»; КПП літ. «А-6»; навісів літ. «А-7», літ. «А-8»; підсобного корпусу літ. «Б»; градірня літ. «В».

Згідно висновку експертного дослідження за результатами проведення будівельно-технічного дослідження щодо визначення функціонального призначення нежитлових приміщень приладобудівельного заводу ВКФ «Телекарт», які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 86 від 25.03.2019 року №19-1084 Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, вищезазначені об`єкти нерухомості, згідно проектної, технічної та правовстановлюючої документації за функціональним призначенням та відповідно до вимог Державного класифікатора ДК 018-2000 відносяться до класу 1251-«Будівлі промисловості» (а.с. 12-23).

Суд бере до уваги доводи позивача стосовно того, що системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширеному тлумаченню.

Законодавець у певних випадах надає вказівку на тип нерухомості з додатковим урахуванням інших ознак (наприклад: «об`єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа, визнаним такими відповідно до закону, дітям-інвалідам, які виховуються одинокими матерями (батьками), але не більше одного такого об`єкта на дитину» (пп. «д»), «об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках» (пп. «е»), «будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів незалежно від форми власності та джерел фінансування, що використовуються для надання освітніх послуг» (пп. «і»).

У такому разі сама по собі кваліфікація нерухомості є недостатньою умовою для виключення її з кола об`єктів оподаткування, оскільки це повинно обумовлюватися ще іншою спеціальною обставиною.

Щодо п.п.«є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України, слід зазначити, що дана норма не містить формулювання, яке б давало можливість зробити однозначний висновок про те, що не є об`єктом оподаткування лише ті будівлі промисловості, які належать промисловим підприємствам та використовуються для виробництва продукції.

Суд бере до уваги доводи позивача, що норми п.п. «є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України поширюють свою дію на будь-які об`єкти нерухомості, які за своїми ознаками та цільовим призначенням кваліфікуються як «будівлі промисловості» без урахування інших ознак.

Відповідно до підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України, якщо норма закону припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, то діє презумпція правомірності рішень платника податку.

Податкове законодавство України ґрунтується, в тому числі, на презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (п.п.4.1.4 Податкового кодексу України).

Згідно з п.56.21 ст.56 Податкового кодексу України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таким чином, для виключення певного об`єкта з кола об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за нормами п.п.«є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України достатнім є віднесення відповідного нерухомого майна до категорії будівель промисловості, це прямо передбачено конструкцією даної правової норми, і будь-яких застережень щодо способу використання цього майна (особисте використання власником або здавання в оренду і т.п.) вказана норма закону не містить.

За викладених обставин, доводи відповідача щодо належності частини нерухомого майна позивача (будівель промисловості), що здається в оренду, до об`єкта оподаткування згідно п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України - суд вважає безпідставними та не бере до уваги.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та Сертифікації наказом від 17.08.2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України.

Об`єктами класифікації в Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відтак, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором України будівель та споруд 018-2000.

Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 до групи 125 «Будівлі промислові та склади» (розділ 1 «Будівлі», підрозділ 12 «Будівлі нежитлові») належить клас 1251 «Будівлі промислові», який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.

З матеріалів справи вбачається, що TOB ВКФ «ТЕЛЕКАРТ» є власником будівлі приладобудівельного заводу загальною площею 20372,7 кв.м, за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса,86, виробничі та невиробничі будівлі якого складаються з: виробничих корпусів, літ. «А» (5-ти поверхова будівля), літ. «А-,1», літ. «А-2»; складських приміщень - літ. «А-3»; вентиляційних корпусів літ. «А-4», літ. «А-5»; КПП літ. «А-6»; навісів літ. «А-7», літ. «А-8»; підсобного корпусу літ. «Б»; градирні літ. «В».

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що такі об`єкти за своїми ознаками відповідають класу будівель промисловості та не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, за приписами підпункту "є" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 17.07.2019 року №003397/14-09, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" на загальну суму 541386,21 грн., у тому числі 433108,97 грн. - за податковими зобов`язаннями; 108277,24 грн. - штрафними (фінансовими) санкціями - є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю ВКФ "ТЕЛЕКАРТ" підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, ч.1 ст.139, 241-246, п.15.5 ч.1 розділу VII КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю ВКФ "ТЕЛЕКАРТ" - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № 003397/14-09 від 17.07.2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області (адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ВКФ "ТЕЛЕКАРТ" (адреса: вул. Академіка Вільямса, 86, м. Одеса, 65104, ) судові витрати у розмірі 8120,79 грн. (вісім тисяч сто двадцять гривень сімдесят дев`ять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд з одночасною подачею копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 27 вересня 2019 року.

Суддя В.В. Андрухів

.