Справа № 440/69/19
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 вересня 2019 року

Київ

справа №440/69/19

адміністративне провадження №К/9901/26604/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року у справі №440/69/19 за позовом ОСОБА_1 до департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації (далі - Департамент) про визнання протиправним та скасування індивідуального акту, визнання бездіяльності протиправною,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт про залишення заяви без руху, викладений у листі №01.2-08/3098 від 30 травня 2017 року та підтверджений листом №К-806/01.2-3 від 12 червня 2017 року, а також у протоколі засідання комісії у справах альтернативної (невійськової) служби обласної державної адміністрації №4 від 24 травня 2017 року; визнати протиправною бездіяльність стосовно неприйняття рішення про направлення громадянина на альтернативну службу або про відмову в направленні на альтернативну службу за наслідками розгляду відповідної заяви, всупереч визначеному Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу" способу розгляду таких заяв; зобов`язати розглянути заяву від 27 липня 2015 року про альтернативну службу у відповідності до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та за результатами розгляду прийняти рішення про направлення ОСОБА_1 на альтернативну службу або рішення про відмову в направленні на альтернативну службу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно залишив без руху його заяву від 27 липня 2015 року про заміну військової служби на альтернативну у зв`язку релігійними переконаннями.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Департаменту, оформленого протоколом №4 від 24 травня 2017 року про залишення без руху заяви ОСОБА_1 від 27 липня 2015 року про направлення його на альтернативну службу; визнано протиправною бездіяльність Департаменту щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 27 липня 2015 року про направлення громадянина на альтернативну службу або про відмову в направленні на альтернативну службу; зобов`язано розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 липня 2015 року про альтернативну службу та прийняти рішення у відповідності до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" про направлення ОСОБА_1 на альтернативну службу або про відмову в направленні на альтернативну службу.

У поданій касаційній скарзі позивач з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити мотивувальні частини оскаржуваних судових рішень шляхом внесення до них ряду виправлень.

На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 30 вересня 2016 року №1402-VIII гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Однак пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачає, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги, 27 липня 2015 року позивач звернувся до Департаменту із заявою про заміну військової строкової служби альтернативною (невійськовою) службою у зв`язку з релігійними переконаннями.

Листом №04-05/5615 від 09 вересня 2015 року Департамент повідомив позивача про те, що оскільки станом на початок призову йому виповнюється 27 років і на строкову військову службу він не призиватиметься, а тому направленню на альтернативну службу не підлягає.

Не погоджуючись з вказаною відповіддю ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено та зобов`язано Департамент розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 липня 2015 року про направлення на альтернативну службу у відповідності до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" з урахуванням висновків суду.

Комісією у справах альтернативної (невійськової) служби Полтавської обласної державної адміністрації 24 травня 2017 року прийнято рішення про залишення заяви ОСОБА_1 без руху, що і стало підставою для звернення до суду.

Системний аналіз наведених вище норм та обставин, викладених у оскаржуваних судових рішеннях та касаційній скарзі, передбачає, що спірні правовідносини виникли на підставі прийняття громадян на публічну службу.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, розглядає спори, що мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави.

Крім того, Суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в ухвалі щодо неприйнятності у справі Азюковська проти України (Azyukovska v. Ukraine) від 09.10.2018 (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалась відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності.

Так, Суд вказав, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Колегія суддів вказує, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що подана ним касаційна скарга стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

При цьому, скаржником не наведено обставин, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.

Отже, зміст вказаних норм та проведений аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у розглядуваному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Отже, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року у справі №440/69/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак

О.А. Губська

О.В. Калашнікова,

Судді Верховного Суду