Справа № 1.380.2019.001722
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8841/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Улицького В.З., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Юник А.А.,

представника позивача Табака Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року у справі № 1.380.2019.001722 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобіжук» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Карп`як О.О. в м. Львові Львівської області 04.07.2019 року, згідно з протоколом судового засідання о 11:21 год., повний текст судового рішення складено 15.07.2019 року), -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мобіжук» (далі ТзОВ «Мобіжук», позивач) звернулось з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі ДФС України, відповідач) в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ДФС України від 18.02.2019 року № 1079689/37741113 про відмову в реєстрації податкової накладної № 203 від 19.03.2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- зобов`язати ДФС України здійснити дії по реєстрації (зареєструвати) податкової накладної від 19.03.2018 року № 203 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржуване рішення було прийнято Комісією ДФС, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування, правомірно, оскільки надані платником податку копії документів не є достатніми для прийняття відповідного рішення про реєстрацію.

Правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

В судовому засіданні представник позивача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Представник відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився.

Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 16 березня 2016 року між ТзОВ «Мобіжук» (Продавець) та ТОВ «Світловодський маслосирзавод» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу товарів № 16.03/16, відповідно якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується приймати та своєчасно оплатити його. 31 грудня 2017 року до вищезазначеного договору було укладено Додаткову угоду про продовження дії договору до 31.12.2018 року.

Згідно Договору купівлі-продажу товарів № 16.03/16 від 16.03.2016 року позивач 19.03.2018 року реалізував ТОВ «Світловодський маслосирзавод» товарів на суму 87100,95 грн., в т.ч. ПДВ 14516,89 грн. згідно видаткової накладної № 1854 (розрахунок на оплату від 16.03.2018 року № 286).

Товар був доставлений у м. Світловодськ, вул. Макаренка, 2, ТзОВ «Нова пошта» на підставі укладеного Договору про надання послуг з організації перевезення відправлень № 113345 від 18.05.2016 року, укладеного між ТзОВ «Нова пошта» (Експедитор) та ТзОВ «Мобіжук» (Замовник). Підтвердженням факту перевезення товару є експрес накладна № 3625 від 19.03.2018 року. Вартість поставленого товару була сплачена ТзОВ «Світловодський маслосирзавод» згідно платіжного доручення № 9630 від 03.04.2018 року.

По даній операції була виписана податкова накладна від 19.03.2018 року № 203 на суму 87100, 95 грн., в т.ч. ПДВ 14516,89 грн., яка направлена для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, реєстрація якої зупинена.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи квитанції, реєстрація вищевказаної податкової накладної була зупинена контролюючим органом відповідно до п. 201.16 статті 201 Податкового кодексу України (далі ПК України) у зв`язку з тим, що податкова накладна відповідає вимогам п.п. 1.6 п. 1 Критеріїв ризиковості платника податку. Запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

За результатами отриманого повідомлення від 08.02.2019 року позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по податковій накладній, реєстрація якої зупинена, до якого долучено копії документів в яких міститься інформація про операції, вказаній у податковій накладній, реєстрація якої зупинена, а саме: договір поставки № 242500/937/14 від 02.09.2014 року, додаткові угоди від 01.07.2016 року №№ 1, 2, 3, 4, видаткова накладна від 16.03.2018 року № 33055224, видаткова накладна від 16.03.2018 року № 33055225, платіжне доручення від 23.03.2018 року № 5359, договір поставки від 08.09.2017 року б/н, видаткова накладна від 15.03.2018 року № 12953, платіжне доручення від 23.03.2018 року № 5362, договір купівлі-продажу товарів від 16.03.2016 року № 16.03/16, видаткова накладна від 19.03.2018 року № 1854, виписка від 03.04.2018 року № 9630, оборотно-сальдова відомість по 631 рахунку за березень 2018 року.

В пояснювальній записці позивач зазначив наступне:

ТзОВ «Мобіжук» і ТзОВ «МТІ» уклали договір поставки від 02.09.2014 року № 242506/937/14 на постачання комп`ютерної техніки, мобільних телефонів, аксесуарів та телекомунікаційних послуг, що визначені додатками від 01.03.2016 року №№ 2, 3, 4). У березні 2018 року був отриманий товар, про що свідчить видаткові накладні від 16.03.2018 року № 33055224 на суму 20043,00 грн. та № 33055225 на суму 449,00 грн. Оплата за даний товар відбулася 23.03.2018 року відповідно до платіжного доручення № 5359.

ТзОВ «Мобіжук» і ТзОВ «ДІСІ ЛІНК» уклали договір від 08.09.2017 року б/н на постачання мобільних телефонів, аксесуарів, супутніх товарів. У березні 2018 року був отриманий товар, про що свідчить видаткова накладна від 15.03.2018 року № 12953 на суму 57654,66 грн. Оплата за даний товар відбулася у березні 2018 року відповідно до платіжного доручення від 23.03.2018 року № 5362.

Вищеперерахований товар був частково проданий ТзОВ «Світловодський маслосирзавод» на підставі Договору купівлі-продажу від 16.03.2018 року № 16.03/16 та Додаткової угоди від 31.12.2017 року та підтверджується рахунком на оплату від 16.03.2018 року № 286, видатковою накладною від 19.03.2018 року № 1854 на суму 87100,95 грн., що є першою подією. Тому у ТзОВ «Мобіжук» виникли податкові зобов`язання і була виписана податкова накладна від 19.03.2018 року № 203. ТзОВ «Світловодський маслосирзавод» розрахувався за даний товар у березні 2018 року. (платіжне доручення від 03.04.2018 року № 9630). Дана операція відображена у оборотно-сальдовій відомості рахунок 361.

За результатами розгляду наданих позивачем пояснень та документів Комісією Головного управління ДФС у Львівській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, прийнято рішення від 18.02.2019 року № 1079689/3741113 про відмову у реєстрації податкової накладної від 19.03.2018 року № 203 з підстав ненадання платником податку копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактуру/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач 18.02.2019 року подав скаргу на оскаржуване рішення, до якої повторно долучив документи, які підтверджують придбання товару ТзОВ «Мобіжук», та раніше не надані документи, які підтверджують зберігання товару (договір оренди нежитлового приміщення від 08.07.2016 року № 080716, акти наданих послуг та платіжні доручення), транспортування товару до ТзОВ «Світловодський маслосирзавод» (Договір про надання послуг з організації перевезення відправлень від 27.04.2016 року № 74963 та експрес накладна від 19.03.2018 року, акт здачі-приймання від 31.03.2018 року № НП/7-0016892, платіжні доручення), рахунок на оплату вартості поставленого товару на суму 87101,00 грн.

07 березня 2019 року рішенням Комісії з питань розгляду скарг № 13329/37741113/2 скаргу залишено без задоволення, а рішення комісії контролюючого органу без змін.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.

Згідно з п.п. «а», «б» п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг згідно з приписами норми п. 187.1 ст. 187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню <...>; б) дата відвантаження товарів <...>.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (п. 188.1 ст. 188 ПК України).

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 01.07.2017 в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Пунктом 74.3 ст. 74 ПК України передбачено, що зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.

Згідно п.п. 201.16. ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246 (далі - Порядок № 1246), податкова накладна-електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі платник податку) відповідно до вимог ПК України в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Згідно з пунктом 12 Порядку № 1246 (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 ПК України; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 ПК України (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Відповідно до п. 13 Порядку № 1246 за результатами перевірок, визначених п. 12 вказаного Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).

З квитанції від 12.04.2018 року № 37741113 вбачається, що контролюючим органом сформовано висновок про відповідність податкової накладної позивача п.п. 1.6 п. 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної в ЄРПН, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017 № 567 (далі Критерії оцінки ступеня ризиків), та запропоновано платнику податків надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних відповідно до пункту 201.16 статті 201 ПК України, вичерпний перелік яких встановлено наказом Міністерством фінансів України від 13.06.2017 № 567, та/або Таблицю даних платника податків, яка передбачена пунктом 4 цього наказу. Додатково повідомлено: показник «D»=0, «Р»=25144.52.

Згідно з пунктом 13 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 117 (далі Порядок № 117), у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються:

1) номер та дата складання податкової накладної/розрахунку коригування;

2) порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД/послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена;

3) критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку;

4) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.

Згідно пункту 21 Порядку № 117 підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем, у встановленому законом порядку, були подані до контролюючого органу письмові пояснення та документи про підтвердження купівлі-продажу товару.

Також, на розгляд відповідача були подані документи, які підтверджують факт придбання товару, проданого ТзОВ «Світловодський маслосирзавод» у постачальників.

В апеляційній скарзі відповідач покликається на ненадання позивачем копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), в тому числі рахунки фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні.

Апеляційним судом встановлено, що на виконання вимог податкового законодавства та пропозицій викладених у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної від 19.03.2018 року № 203 позивачем були надані документи, пояснення, якими підтверджується реальність здійснення операцій по відмовленій у реєстрації податковій накладній.

Крім того, встановлено реальність здійснення операції по податковій накладній № 203 від 19.03.2018 року, реєстрація якої була зупинена, тому контролюючий орган не мав правових підстав для відмови позивачу у реєстрації вказаної податкової накладної.

Можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення фіскальним органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків. Вживання податковим органом загального посилання на пункт шостий Критеріїв оцінки, без наведення відповідного підпункту, є неконкретизованим та призводить до необґрунтованого обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, відповідно до критерію зупинення реєстрації податкової накладної, а не будь-яких на власний розсуд.

Відтак, невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 821/1173/17.

Відповідно до частини 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що зважаючи на наявність передбачених законодавством документів, які свідчать про проведення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, відповідач не мав правових підстав для відмови позивачу у реєстрації податкової накладної, а тому оскаржуване рішення відповідача про відмову у реєстрації податкових накладних є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України кожна особа має право звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

За приписами пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод та інтересів.

Законодавством не передбачений інший належний та ефективний спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах, відмінний від зобов`язання ДФС України зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних у зв`язку із чим заявлена вимога позивача про зобов`язання зареєструвати податкову накладну від 31.07.2018 року № 6 у Єдиному реєстрі податкових накладних є обґрунтованою.

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В Рішенні від 20.11.2011 року у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (п. 70).

Враховуючи, що внаслідок порушення відповідачем зазначеного принципу «належного урядування» були порушені права позивача, суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням окружного суду про протиправність оскаржуваних рішень відповідача.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної4 відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року у справі № 1.380.2019.001722 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді В. З. Улицький
З. М. Матковська