Справа № 520/8433/19
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 р. № 520/8433/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Заічко О.В.,

при секретареві судового засідання - Мараєвій О.В.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Саєнко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішень та вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про скасування податкових повідомлень - рішень від 07.06.2019 року № 6, № 6, рішення від 06.06.2019 року № 6, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.06.2019 року № Ф-6, які винесені відносно нього.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з оскаржуваними рішеннями та вимогою, прийнятими на підставі висновків акту перевірки, проведеної відносно нього. Так, позивач вважає, що при проведенні перевірки контролюючим органом порушено ст. 75 Податкового кодексу України, а саме планову документальну виїзну перевірку проведено не за місцезнаходженням платника податків. Також, позивач вважає, що він був позбавлений права на подання заперечень на акт перевірки та додаткових документів, які, в свою чергу, не були належним чином розглянуті, оскільки відповідачем передчасно прийнято оскаржувані рішення та вимогу. Крім того, позивач вважає, що відповідачем невірно зроблено висновок, покладений в основу акту перевірки, щодо неправомірного віднесення до складу витрат придбаний підприємцем товар (комплектуючи та матеріали), який, на думку позивача, відноситься до витрат на проведення ремонту відповідного обладнання. Таким чином, позивач вважає, що оскаржувані рішення та вимога є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву, просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, з огляду доводів наданого суду відзиву на позов в контексті того, що під час проведення перевірки встановлено, що позивачем в порушення вимог чинного законодавства неправомірно віднесено протягом 2017 року суму витрат на придбання комплектуючих для виготовлення основних засобів (обладнання прокатний стан), оскільки їх вартість підлягає амортизації, що призвело до порушень встановлених в акті перевірки. Також, відповідач посилався на те, що перевірку позивача було проведено не за його місцезнаходженням, оскільки позивач надав відповідні документи до контролюючого органу та не повідомив про місце проведення перевірки. Крім того, відповідач вважає, що ним своєчасно та відповідно до вимог чинного законодавства прийнято оскаржувані рішення та вимогу. Таким чином, відповідач вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа підприємець 11.12.2002 року за №0067749 (далі ФОП Кременчук С.Л.), основним видом господарської діяльності є механічне оброблення металевих виробів, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а.с. 157).

ФОП ОСОБА_2 для здійснення своєї господарської діяльності орендує у ПАТ «Харківський інструментальний завод» окремо розташовану будівлю В-2 загальною площею 676,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором оренди №3А/2016 від 01.04.2016 року (а.с. 45-46).

Посадовою особою Головного управління ДФС у Харківській області (далі ГУ ДФС у Харківській області) згідно із затвердженим планом-графіком проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік, відповідно до наказу від 15.03.2019 року №1936 було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 року.

За результатами проведеної перевірки було складено акт від 15.05.2019 № 1652/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 (а.с. 17-44).

Висновками зазначеного акту перевірки встановлено, зокрема, наступні порушення позивачем:

- п. 177.2, п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого було занижено податок на доходи фізичних осіб за 2017 рік на загальну суму 69357,74 грн.;

- абз. 1 п. 2, ч. 1 ст. 7, п. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого було занижено єдиного соціального внеску за 2017 рік на загальну суму 7405,53 грн.;

- п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Податкового кодексу України та ст. 168 Податкового кодексу України, в результаті чого було занижено військового збору за 2017 рік на загальну суму 5779,83 грн.

На підставі вищезазначених висновків акту перевірки ГУ ДФС у Харківській області винесено наступні рішення та вимогу:

- 06.06.2019 року № 6 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, а саме штрафних санкцій у розмірі 1481,11 грн.;

- 06.06.2019 року № Ф-6 про сплату недоїмки в сумі 7405,53 грн. відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

- 07.06.2019 року №6 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються особами за результатами річного декларування на загальну суму 86697,18 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями 69357,74 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 17339,44 грн.;

- 07.06.2019 року №6 про збільшення суми грошового зобов`язання з оплати військового збору, що сплачується за результатами річного декларування на загальну суму 7224,79 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями 5779,83 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1444,96 грн. (а.с. 13-16).

18.06.2019 року на вищевказані рішення та вимогу позивачем поштовим відправленням направлено до ДФС України скаргу (а.с. 141-148), що підтверджується відповідними чеками та описом вкладення (а.с. 149-151).

10.07.2019 року ДФС України прийнято рішення про продовження строку розгляду скарги (а.с. 152).

16.08.2019 року ДФС України прийнято рішення про результати розгляду скарги, яким залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 07.06.2019 року № 6, № 6 (а.с. 153-156).

Позивач, не погодившись з вищезазначеними податковими повідомленнями - рішеннями від 07.06.2019 року № 6, № 6, рішенням від 06.06.2019 року № 6, вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 06.06.2019 року № Ф-6, звернувся до суду за їх оскарженням.

Щодо обставин проведення перевірки позивача, як способу реалізації податковим органом владних управлінських функцій, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Абзацом першим підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок (абзац другий підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка (абзац п`ятий підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Отже, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно із затвердженим планом-графіком проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік ГУ ДФС у Харківській області було надіслано ФОП ОСОБА_2 рекомендованим листом з повідомленням про вручення №407 копію наказу про проведення документальної планової перевірки №1936 від 15.03.2019 року та повідомлення про проведення перевірки №307 від 15.03.2019 року, копії яких приєднано до матеріалів справи. Вказані документи отримані платником податків 09.04.2019 року згідно відмітки про вручення цих документів.

Відповідно до вказаного наказу контролюючим органом прийнято рішення про проведення документальної планової саме виїзної перевірки ФОП ОСОБА_2

В повідомленні про проведення перевірки №307 від 15.03.2019 року адреса проведення перевірки зазначена саме податкова адреса ФОП Кременчук ОСОБА_3 : АДРЕСА_2 .

Отже, платнику податків повідомлено про проведення відносно нього саме документальної планової виїзної перевірки за його адресою, проте, контролюючим органом проведено перевірку позивача за місцем розташування відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Харківській області: вул. Петра Болбочана, 25, м. Харків, що підтверджено в судовому засіданні представником відповідача та зазначено в акті перевірки.

Відтак, контролюючий орган прийняв рішення та скерував усі дії на проведення виїзної перевірки, натомість провів невиїзну перевірку у приміщенні контролюючого органу.

Стосовно посилання відповідача на ненадання позивачем інформації щодо місця проведення перевірки на лист від 18.03.2019 року №6716/ФОП/20-40-13-06-16 «Про надання інформації» щодо необхідності повідомлення позивачем адреси місця проведення перевірки та надання до контролюючого органу документів для проведення перевірки, направлений позивачу разом із наказом та повідомленням на проведення перевірки, суд зазначає наступне.

Положеннями Податкового кодексу України не передбачено право посадових осіб контролюючого органу на проведення документальної планової виїзної перевірки в приміщенні податкової інспекції у разі ненадання платником податків відповідної інформації щодо місця проведення такої перевірки.

Суд вважає, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Встановлені главою 8 розділу ІІ Податкового кодексу України правила щодо призначення та проведення перевірок є законодавчими гарантіями дотримання прав платників податків під час контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства, який здійснюється контролюючими органами в розумінні Податкового кодексу України в процесі адміністрування податків і зборів. Відповідні гарантії спрямовані на забезпечення нормального перебігу господарської діяльності платників податків, а так само на надання можливості платникові податків висловити свою незгоду із неправомірним, на його думку, проведенням контрольних заходів щодо такого платника. Недотримання встановлених статтями 75-81 Податкового кодексу України приписів порушує відповідні гарантії захисту прав та інтересів платника податків, а отже, є порушенням суб`єктивних прав останнього в адміністративних правовідносинах.

Акт перевірки, отриманий в результаті документальної виїзної перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкові повідомлення-рішення, рішення, вимога прийняті за наслідками перевірки на підставі висновків акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Таку правову позицію вже висловлював Верховний Суд у постановах від 24.01.2019 року у справі №805/1941/17-а, від 12.06.2018 року у справі №821/597/17, від 06.09.2019 року у справі №805/3849/16-а.

З вищезазначеного, є підстави вважати, що оскільки проведення документальної планової виїзної перевірки в приміщенні контролюючого органу не може вважатися правомірним заходом суб`єкта владних повноважень, то й висновки, зроблені в процесі її проведення на основі лише тих матеріалів, які були в розпорядженні контролюючого органу, не можуть бути покладені в основу прийнятих оскаржуваних податкових повідомлень - рішень від 07.06.2019 року № 6, № 6, рішення від 06.06.2019 року № 6, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.06.2019 року № Ф-6, у зв`язку із чим вони є протиправними та підлягають скасуванню.

Крім того, відповідно до п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

Рішення про визначення грошових зобов`язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Абзацом 2 п. 44.7 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

Відповідно до абз. 2 п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Відповідно до п. 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 ( зареєстр. в Мінюсті 07 травня 2015 р. за № 508/26953), органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема, дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів. У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Таким чином, строк для надання заперечень на акт перевірки та відповідних документів законодавчо встановлено 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, після чого (за наявності відповідних заперечень) приймається рішення про визначення грошових зобов`язань з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, акт перевірки від 15.05.2019 № 1652/20-40-13-06-08/ ФОП ОСОБА_2 отримав 23.05.2019 року, що не заперечується сторонами по справі та підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №771, копію якого приєднано до матеріалів справи.

03.06.2019 року, не погодившись з висновками акту перевірки, ФОП ОСОБА_2 поштовим відправленням направлено до ГУ ДФС у Харківській області заперечення на вказаний акт перевірки з відповідними документами, що підтверджується чеками та описом вкладення (а.с. 78-80).

Отже, свої заперечення на акт перевірки позивач надіслав в межах десятиденного строку, передбаченого положеннями Податкового кодексу України.

Вказані заперечення на акт перевірки відповідач отримав 10.06.2019 року (вх. №76744/ФОП) та залишив їх без розгляду, про що повідомлено платника податків листом від 13.06.2019 року №14668/ФОП/20-40-13-06-16, який отримано позивачем 20.06.2019 року відповідно до відмітки на повідомленні про вручення поштового відправлення №112, копії яких приєднано до матеріалів справи.

Спірні рішення та вимогу ГУ ДФС у Харківській області винесено 06.06.2019 року та 07.06.2019 року до отримання контролюючим органом заперечень на акт перевірки.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувані рішення та вимогу відповідачем винесено без врахування строків надходження поштовим відправленням відповідних заперечень на акт перевірки, тобто передчасно. У зв`язку з чим, спірні рішення та вимога ґрунтуються лише на висновках акту перевірки. При цьому, заперечення на акт перевірки та документи, надані до цих заперечень, контролюючим органом не враховані, що є порушенням права платника податків на подання заперечень до акту перевірки, передбачене абз. 2 п. 44.7 ст. 44 Податкового кодексу України, а також права на повне, всебічне та об`єктивне вирішення питання стосовно грошових донарахувань за висновками акту перевірки.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи та з наданих у судовому засіданні пояснень представників сторін, підставами для встановлення в акті перевірки порушень позивачем податкового законодавства та як наслідок прийняття контролюючим органом спірних рішень та вимоги, стали висновки про неправомірне включення позивачем до складу витрат витрати за придбаний у ФОП ОСОБА_4 товар у 2017 році (комплектуючи та матеріали) на суму 385320,79 грн.

На думку контролюючого органу, вартість таких витрат підлягає амортизації, а не відноситься до складу витрат, оскільки отримані комплектуючи та матеріали придбавались для виготовлення обладнання (прокатного стану).

Проте, матеріалами справи підтверджено, що у 2017 році позивач мав господарські відносини з ФОП ОСОБА_4 за договором купівлі продажу №01 від 04.01.2017р. (а.с. 47), відповідно до умов якого придбав комплектуючи та матеріали на суму 385320,79 грн. для проведення ремонту наступних основних засобів та купівлю сировини та матеріалів: розмотувальник РМ-1080 (акт введення в експлуатацію основних засобів від 07.11.2016р., акт виявлених дефектів від 05.10.2017р., видаткова накладна №РН-1710 від 17.10.2017р. на суму 14961,00 грн., видаткова накладна №РН-1011 від 10.11.2017р. на суму 13819,00 грн.); штамп пробивання отворів (акт виявлених дефектів від 25.10.2017р., видаткова накладна №РН-0311 від 03.11.2017р. на суму 16892,00 грн., видаткова накладна №РН-0711-1 від 07.11.2017р. на суму 19868,00 грн., видаткова накладна №РН-1511 від 15.11.2017р. на суму 18569,00 грн.); прокатний стан ПС-12/4 (накладна на прокатний стан ПС-12/4 від 16.12.2015р., акт вводу в експлуатацію від 23.12.2015р., акт виявлених дефектів від 19.01.2017р., акт виявлених дефектів від 03.07.2017р., акт виявлених дефектів від 01.09.2017р., акт виявлених дефектів від 11.10.2017р., видаткова накладна №РН-3001 від 30.01.2017р. на суму 44967,93 грн., видаткова накладна №РН-3005 від 30.05.2017р. на суму 26343,46 грн., видаткова накладна №РН-0707 від 07.07.2017р. на суму 15687,00 грн., видаткова накладна №РН-0109-1 від 01.09.2017р. на суму 15406,00 грн., видаткова накладна №РН-1209 від 12.09.2017р. на суму 15340,00 грн., видаткова накладна №РН-1409 від 14.09.2017р. на суму 18600,00 грн., видаткова накладна №РН-1809 від 18.09.2017р. на суму 16349,00 грн., видаткова накладна №РН-1010 від 10.10.2017р. на суму 19852,00 грн., видаткова накладна №РН-1110 від 11.10.2017р. на суму 12368,00 грн., видаткова накладна №РН-1810 від 18.10.2017р. на суму 17893,00 грн., видаткова накладна №РН-2710 від 27.10.2017р. на суму 15963,00 грн.); гільйотинні ножиці (акт вводу в експлуатацію від 18.08.2014р., акт виявлених дефектів від 29.12.2017р., видаткова накладна №РН-0512-1 від 05.12.2017р. на суму 15301,00 грн., видаткова накладна №РН-0612 від 06.12.2017р. на суму 15630,00 грн.); витрати на закупівлю сировини (видаткова накладна №РН-0409 від 04.09.2017р. на суму 13580,00 грн., видаткова накладна №РН-0210 від 02.10.2017р. на суму 18968,10 грн., видаткова накладна №РН-0410 від 04.10.2017р. на суму 18963,00 грн.) (а.с. 48-77).

Відповідно до п.п. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Таким чином, сума сплачених коштів за отримані комплектуючи та матеріали у розмірі 385320,79 грн. позивачем віднесено до складу витрат у 2017 році та була відображена у книгах обліку доходів та витрат (а.с. 86-140), а також задекларована у додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік (а.с. 81-85), що також не заперечується сторонами по справі.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані документи надавались контролюючому органу під час проведення перевірки. Проведення ремонту вищезазначеного обладнання, в тому числі придбання необхідних для такого ремонту запасних частин узгоджується з основним видом господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 .

Крім того, інвентаризація основних засобів в порядку п.п. 20.1.9 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України не проводилась. Вихід на місце проведення господарської діяльності та огляд станків позивача не здійснювався.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано належних доказів на обґрунтування правомірності винесення відносно позивача податкових повідомлень - рішень від 07.06.2019 року № 6, № 6, рішення від 06.06.2019 року № 6, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.06.2019 року № Ф-6.

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про скасування рішень та вимоги - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення - рішення від 07.06.2019 року № 6, № 6, рішення від 06.06.2019 року № 6, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.06.2019 року № Ф-6, які винесені відносно фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати по оплаті судового збору у розмірі 1102,15 грн. ( одна тисяча сто дві гривні 15 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 26 вересня 2019 року.

Суддя Заічко О.В.