Справа № 320/2639/19
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2019 року справа № 320/2639/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянув у м. Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ворзельської селищної ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду з позовом звернулась ОСОБА_1 (далі - Позивач) до Ворзельської селищної ради Київської області (далі - Відповідач), у якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення №640-51-VII від 28.03.2019 року п`ятдесят першої сесії сьомого скликання Ворзельської селищної ради Київської області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1200 га для індивідуального дачного будівництва із земель комунальної власності по АДРЕСА_1 поруч із земельною ділянкою 31, яка має кадастровий номер :01:138:0031 в смт. Ворзель, Київської області.

- зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень Ворзельську селищну раду Київської області прийняти рішення на користь позивача за поданим Клопотанням ОСОБА_1 №02-19/88 від 04 березня 2019 року та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1200 га для індивідуального дачного будівництва із земель комунальної власності по АДРЕСА_1 поруч із земельною ділянкою 31, яка має кадастровий номер :01:138:0031 в смт. Ворзель Київської області.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що звернувся до Ворзельської селищної ради Київської області з клопотанням про безоплатну приватизацію земельної ділянки, в якій просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, однак п`ятдесят перша сесія сьомого скликання Ворзельської селищної ради Київської області винесла рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні клопотання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Позивач вважає таке рішення незаконним та таким, що порушує його законні права на набуття права власності на земельну ділянку в порядку безоплатної приватизації, оскільки Відповідач не надав жодних документів, на які посилається у рішенні №640-51-VII від 28.03.2019.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі № 320/2639/19.

Суд ухвалив справу розглядати без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

Відповідно до ч. 2 ст. 263, справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Судом встановлено, що 04.03.2019 Позивач звернулась до Відповідача з клопотанням №02-19/88 надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва в орієнтовному розмірі 0,1200 га у межах норм безоплатної приватизації, що межує з земельною ділянкою кадастровий номер земельної ділянки :01:138:0031 по АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 в смт. Ворзель, Київської області відповідно до публічної карти України.(а.с.12)

28.03.2019 за результатами розгляду клопотання №02-19/88 п`ятдесят перша сесія сьомого скликання Ворзельської селищної ради Київської області винесла рішення №640-51-VII яким вирішила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва в орієнтовному розмірі 0,1200 га у межах норм безоплатної приватизації, що межує з земельною ділянкою кадастровий номер земельної ділянки :01:138:0031 по АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 в смт. Ворзель, Київської області.(а.с. 13)

Вважаючи рішення №640-51-VII протиправним та таким, що порушує вимоги чинного законодавства, Позивач звернувся до суду.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до ст. 14 Конституції України, Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч.1ст. 116 Земельного кодексу України, від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до п.б ч. 1 ст. 81 ЗК, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно до п. ґ ч.1 ст. 121 ЗК, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара.

Частиною 1 ст. 122 ЗК передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЗК, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно з ч. 4 ст. 118 ЗК, відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

Частиною 7 ст. 118 ЗК передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частиною 6 ст. 118 ЗК передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI), у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, крім випадків: 1) розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи; 2) приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону; 3) надання земельної ділянки, розташованої на території зони відчуження чи зони безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 4) надання земельної ділянки для розміщення лінійних об`єктів транспортної та енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, ліній електропередачі, зв`язку); 5) буріння, влаштування та підключення нафтових і газових свердловин за межами населених пунктів; 6) будівництва, експлуатації військових та інших оборонних об`єктів.

Передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у випадках, визначених цією частиною, за відсутності плану зонування або детального плану території не допускається, якщо земельна ділянка:

розташована в межах зелених зон населених пунктів, внутрішньоквартальних територій (територій міжрайонного озеленення, елементів благоустрою, спортивних майданчиків, майданчиків відпочинку та соціального обслуговування населення);

віднесена до категорії земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення, рекреаційного призначення (крім земель для дачного будівництва), лісогосподарського призначення.

Частиною 4 ст. 24 Закону № 3038-VI визначено, що зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.

Згідно з ч. 2 ст. 59 Закону України « Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 № 280/97-ВР, рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Положеннями пункту 34 статті 26 Закону № 280/97-ВР визначено, що питання регулювання земельних відносин, відповідно до закону, вирішується виключно на пленарних засіданнях сільських, селищних, міських рад.

Частиною 2 ст. 59 Закону № 280/97-ВР, рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Згідно з ч. 11 ст. 59 Закону № 280/97-ВР, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

VI. Оцінка суду

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Тобто, суд проаналізувавши рішення Ворзельської селищної ради №640-51-VII від 28.03.2019 повинен встановити наступне:

- чи прийняте рішення на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- чи прийняте рішення з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

- чи прийняте рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Положеннями пункту 34 статті 26 Закону № 280/97-ВР визначено, що питання регулювання земельних відносин, відповідно до закону, вирішується виключно на пленарних засіданнях сільських, селищних, міських рад.

Частиною 6 ст. 118 ЗК передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною 7 ст. 118 ЗК встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

З аналізу вищезазначених норм випливає, що розгляд клопотання Позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та прийняття рішення за результатами розгляду належить до повноважень Ворзельської селищної ради Київської області.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проаналізувавши вищезазначену норму, суд приходить до висновку, що чинним законодавством закріплених вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, уповноважений орган може відмовити в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у разі:

- невідповідність місяця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місяця розташування об`єкта вимогам прийнятих на підставі законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місяця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації;

- невідповідність місяця розташування об`єкта вимогам схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць;

- невідповідність місяця розташування об`єкта вимогам проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з пунктами 2,7 та 9 статті 1 Закону №3038-VI, у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту;

містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій;

план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

За результатами розгляду підстав, якими Відповідач обумовлює рішення №640-51-VII від 28.03.2019 суд встановив наступне.

Так, Відповідач як на підставу для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою посилається на відсутність плану зонування та детального плану території.

З аналізу ч. 7 ст. 118 ЗК випливає, що вищезазначена підстава відсутня в переліку підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою

Відповідно до ч.3 ст.26 Закон № 3038-VI, у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

При цьому, суд звертає увагу Відповідача, що стаття 118 Земельного кодексу України, яка визначає порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами, передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Таки чином, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок, а отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, оскільки є лише одним з таких послідовних етапів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 року в справі № 545/808/17 та від 19.06.2018 у справі №819/1061/17.

Суд також звертає увагу Відповідача, що посилання на те, що земельна ділянка не є вільною, не є підставою для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Підставу щодо невідповідності місця розташування земельної ділянки містобудівній документації суд вважає правомірною, оскільки вона передбачена ч. 7 ст. 118 ЗК.

Разом з тим ч. 7 ст. 118 передбачено, що орган місцевого самоврядування повинен надати мотивовану відмову.

Проаналізувавши оскаржуване рішення, суд приходить до висновку, що воно є невмотивованим та необґрунтованим, оскільки Ворзельська селищна рада Київської області вказала лише на невідповідність місця розташування земельної ділянки містобудівній документації, однак не зазначила, в чому саме полягає така невідповідність, та якій саме містобудівній документації не відповідає місце розташування земельної ділянки.

Щодо посилань Позивача на те, що Відповідачем не було надано до спірного рішення документів, на які посилається Ворзельська селищна рада Київської області як на підставу для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, то суд звертає увагу Позивача на те, що Земельний кодекс України не містить вимог щодо обов`язку органу місцевого самоврядування надавати заявнику разом із рішенням про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою документи, на підставі яких було прийнято таке рішення.

Так, стаття 118 Земельного кодексу України містить лише вимогу щодо вмотивованості відповідного рішення.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів, які спростовували б твердження Позивача, а отже, не довів правомірності свого рішення.

Щодо зобов`язання Відповідача надати Позивачу дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, то вказана вимога задоволенню не підлягає, зважаючи на таке.

Повноваження щодо вирішення питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою в даному випадку належать до дискреційних повноважень Ворзельської селищної ради Київської області.

Суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом наведено вище підстави, за яких Відповідач відмовляє у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тому зобов`язання Відповідача надати дозвіл може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, які б підтвердити відсутність підстав, передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК, для відмови в наданні дозволу для розроблення плану землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Натомість Відповідачем повторно повинна бути розглянута заява Позивача з урахуванням висновків суду щодо необґрунтованості відмови, викладеної в рішенні № 640-51-VII.

У постанові Верховного Суду України від 02.02.2016 у справі № 804/14800/14 передбачено, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №821/3514/15-а, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, однак за жодних умов становище позивача за наслідками судового розгляду не може бути погіршено порівняно з тим, яким воно було до звернення до суду за захистом своїх прав.

Проаналізувавши зміст позовних вимог та з огляду на вищенаведені позиції Верховного Суду, суд приходить до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог, а саме зобов`язання Відповідача повторно розглянути клопотання Позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

VII. Висновок суду

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, суд вважає, що рішення №640-51-VII від 28.03.2019 року п`ятдесят першої сесії сьомого скликання Ворзельської селищної ради Київської області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1200 га для індивідуального дачного будівництва із земель комунальної власності по АДРЕСА_1 поруч із земельною ділянкою 31, яка має кадастровий номер :01:138:0031 в смт. Ворзель, Київської області, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відтак, позовна вимога ОСОБА_1 до Ворзельської селищної ради Київської області щодо визнання протиправним та скасування рішення №640-51-VII від 28.03.2019 року підлягає задоволенню.

Оскільки суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, позовна вимога щодо зобов`язання Ворзельської селищної ради Київської області прийняти рішення на користь позивача за поданим клопотанням ОСОБА_1 вх.№02-19/88 від 04 березня 2019 року та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1200 га для індивідуального дачного будівництва із земель комунальної власності по АДРЕСА_1 поруч із земельною ділянкою 31, яка має кадастровий номер :01:138:0031 в смт. Ворзель Київської області, задоволенню не підлягає.

Оскільки обраний позивачем спосіб відновлення порушеного права не є ефективним та не виключає необхідності повторного звернення до суду, суд приходить до висновку про зобов`язання Ворзельської селищної ради Київської області (, адреса місцезнаходження:08296, Київська обл., смт. Ворзель, вул. Курортна, 72) повторно розглянути клопотання Позивача щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність .

VIII. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з ч.4 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 768(сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією №ПН10589 від 24.05.2019 та у розмірі 768(сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією №ПН10584 від 24.05.2019, оригінал яких міститься в матеріалах справи (а.с. 3,4).

При цьому, оскільки судом було задоволено одну позовну вимогу, сплачений Позивачем судовий збір у розмірі 768(сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за позовну вимогу щодо визнання протиправним та скасування рішення №640-51-VII від 28.03.2019 підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Ворзельської селищної ради Київської області.

Щодо банківської комісії за сплату судового збору в сумі 30 грн., суд зазначає, що ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено перелік судових витрат, до яких банківська комісія не відноситься.

Стосовно вимог про стягнення за рахунок Відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн., суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, варто зазначити, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Позивачем на підтвердження заявлених до стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. додано копію квитанції до прибуткового касового ордеру №004 від 27.05.2019, копію договору №22/05-1 про надання правничої допомоги.

З огляду на докази, надані Позивачем для підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, суд встановив, що Позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що Позивачем не було належним чином доведено здійснення ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн., тому вимога Позивача щодо стягнення таких витрат з Відповідача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення №640-51-VII від 28.03.2019 року п`ятдесят першої сесії сьомого скликання Ворзельської селищної ради Київської області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1200 га для індивідуального дачного будівництва із земель комунальної власності по АДРЕСА_1 поруч із земельною ділянкою 31, яка має кадастровий номер :01:138:0031 в смт. Ворзель, Київської області.

Зобов`язати Ворзельську селищну раду Київської області - (, адреса місцезнаходження:08296, Київська обл., смт. Ворзель, вул. Курортна, 72) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1200 га для індивідуального дачного будівництва із земель комунальної власності по АДРЕСА_1 поруч із земельною ділянкою 31, яка має кадастровий номер :01:138:0031 в смт. Ворзель Київської області, з урахуванням висновків суду щодо необґрунтованості відмови, викладеної в рішенні № 640-51-VII від 28.03.2019.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Ворзельської селищної ради Київської області - (, адреса місцезнаходження:08296, Київська обл., смт. Ворзель, вул. Курортна, 72) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного судупротягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено - 23.09.2019

Суддя Леонтович А.М.