Справа № 1340/4987/18
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2019 року

Київ

справа №1340/4987/18

адміністративне провадження №К/9901/17177/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Головного управління ДФС у Чернігівській області

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року (головуючий суддя - Костецький Н.В.)

та на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2019 року (головуючий суддя - Гуляк В.В., судді - Ільчишин Н.В., Коваль Р.Й.)

у справі №1340/4987/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Фідленс"

до Головного управління ДФС у Чернігівській області, Залізничної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Фідленс" (далі - Товариство) звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області (далі - ГУ ДФС), Залізничної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - Залізничної ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.

В обґрунтування позовних вимог Товариство зазначило про правомірність формування своїх податкових зобов`язань та протиправність оскаржуваного податкового повідомлення - рішення контролюючого органу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2019 року, адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області від 18.05.2018 №0; судовий збір у розмірі 56 007 грн 38 коп. присуджено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Фідленс" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Чернігівській області.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що надані позивачем первинні документи оформленні належним чином та в повній мірі підтверджують реальність виконання укладених між позивачем та ТОВ "Альпарі Трейдінг", ТОВ "Фідленс Фармінг" угод.

Не погодившись з зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає про нереальність господарських операцій, укладених між позивачем та вказаними вище контрагентами, посилаючись при цьому на певні недоліки первинних документів та відомості, що містяться в інформаційних базах контролюючих органів.

Від позивача відзиву на касаційну скаргу, не надійшло, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, посадовими особами ГУ ДФС проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Торговий Дім Фідленс" з питань дотримання вимог податкового законодавства період з 19.09.2016 по 30.09.2017.

За результатами перевірки складено акт від 15.02.2018 №111/14/40840881. За результатами розгляду заперечень ТОВ "Торговий Дім Фідленс" від 23.03.2018 №23 на акт перевірки від 15.02.2018 № 111/14/40840881 ГУ ДФС у Чернігівській області у період з 12.04.2018 по 25.04.2018 проведено документальну попланову виїзну перевірку ТОВ "Торговий Дім Фідленс" () з питань правильності нарахування податку на додану вартість за період з 19.09.2016 по 30.09.2017 в частині питань, викладених у запереченні від 23.03.2018 № 23, про що складено акт №315/14/40840881 від 04.05.2018.

Як вбачається з акту, контролюючий орган дійшов висновку про порушення Товариством вимог п. 185.1 ст. 185, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 2 987 060 грн, в тому числі за липень 2017 року в сумі 781 835 грн, за серпень 2017 року в сумі 1 380 435 грн, за вересень 2017 року в сумі 824 790 грн (том 1 а.с. 74-115).

За результатами перевірки та на підставі акту контролюючим органом прийнято податкове повідомлення - рішення від 18.05.2018 №0, яким Товариству визначено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 3 733 825 грн, в тому числі за основним платежем 2 987 060 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 746 765 грн (том 1 а.с. 124).

В обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення контролюючий орган дійшов висновку про те, що господарські операції між Товариством та його контрагентами - ТОВ "Альпарі Трейдінг", ТОВ "Фідленс Фармінг" не мали реального характеру, а надані позивачем документи первинного бухгалтерського обліку не підтверджують правильності визначених Товариством податкових зобов`язань за наслідками здійснення цих операцій.

Надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, Суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які мають відображати реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.

При цьому, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, (тут і далі у редакції чинній на час вирішення спору), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суму податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 01.05.2017 між позивачем (Поклажодавець) та ТОВ "Євро Аква" (Зберігач) укладено Договір зберігання, за умовами якого Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання майно, найменування, вартість та кількість якого вказується в додатках до цього договору (том 1 а.с. 163-164).

Також, між позивачем (Покупець) та ТОВ "Фідленс Фармінг" (Постачальник) укладено Договір поставки товару №05/12 від 05.12.2016, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його ціну, сплативши за нього визначену договором грошову суму (том 1 а.с. 183-184).

У ході розгляду справи судами попередніх інстанцій було надано належну оцінку доказам, наданим позивачем та зібраними судами на підставі ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України та іншим обставинами, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування своїх податкових зобов`язань за результатами господарських відносин з ТОВ "Фідленс Фармінг" та ТОВ "Євро Аква"

Так, судами досліджено первинні документи, які згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку, зокрема такі як специфікації, видаткові накладні, платіжні доручення, акти приймання передачі майна, акт про зберігання товару, тощо.

Вказані документи, містять відомості які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентами.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що частину придбаного товару Товариством реалізовано ТОВ "Альта Дженетикс", що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Також, частина товару використана Товариством у своїй господарській діяльності (том 2 а.с. 124-126).

Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною четвертою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Аналогічна норма закріплена частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону від 03.10.2017).

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також умови укладених договорів, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про факт вчинення господарських операцій з зазначеними контрагентами, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки з урахуванням закріпленої в ст. 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час вирішення спору), за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларовані позивачем податкові зобов`язання за господарськими операціями з вказаним вище контрагентом сформовано безпідставно за господарськими операціями, які не виконувались.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання скаржника на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки остання носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Крім того, суд зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року та

постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова