Справа № 400/2141/19
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 р. № 400/2141/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Миколаївської митниці ДФС, вул.Московська, 57-А, м. Миколаїв, 54017

про:визнання протиправними та скасування рішення від 21.02.2019 р. №UA504000/2019/000195/2, картки відмови від 22.02.2019 р. №UA 504170/2019/00219,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Миколаївської митниці ДФС (далі - відповідач) з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Миколаївської митниці ДФС № UA504000/2019/000195/2 від 21.02.2019р.;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення Миколаївської митниці ДФС № UA 504170/2019/00219 від 22.02.2019р.

Ухвалою суду від 17.07.2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначив, що рішення відповідача про коригування заявленої митної вартості та про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення (картка відмови) є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки були прийняті з порушенням визначеного законом порядку, без дотримання основних принципів митного регулювання: законності, визнання рівності та правомірності інтересів усіх суб`єктів господарювання, додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб. Крім того, відповідачем безпідставно, в порушення ст.58 Митного кодексу України (далі - МК України), здійснено визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 МК України.

Відповідач проти позовних вимог заперечує з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та зазначає, що декларантом ні під час митного оформлення ні при позовній заяві не надано жодного документа, що свідчить про здійснення оплати за товар. Позивачем придбано автомобіль у юридичної особи, а тому підприємство мало виписати покупцю квитанцію про оплату або інший документ на підтвердження отримання готівкових коштів від покупця.

Позивач на вимогу митного органу при проведенні митного оформлення не надав належних документів, що передбачені ст. 53 МК України. При митному оформленні спрацювала форма контролю системи управління ризиками. Помилковим є твердження позивача про те, що відповідачем поставлена під сумнів не сама ціна договору, а решта складових митної вартості, оскільки відповідачем вірно вказано, що подані документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Також позивачем не надано жодного документу щодо наявних аварійних пошкоджень або розукомплектування. Відповідач не погоджується з твердження позивача, що митним органом, в рішенні про коригування митної вартості не обґрунтовані не можливості застосування другорядних методів не відповідають дійсності, оскільки митним органом вказані підстави, через які не можливо було застосувати інші методи було не можливо були викладені в графі 33 Рішення про коригування митної вартості («відсутністю інформації щодо ціни одиниці товару», «У зв`язку з відсутністю цінової інформації щодо вартості подібних (аналогічних) товарів», «У зв`язку з відсутністю інформації щодо вартості товарів, надана виробником товарів» та ін.). Миколаївська митниця ДФС вважає даний позов необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що вказані у відзиві заперечення відповідача проти позову не мають правового обґрунтування та не підтверджуються матеріалами справи.

З врахуванням положень частин 1, 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України справа вирішується на підставі наявних у ній доказів у письмовому провадженні.

Суд дослідив матеріали і обставини справи, встановив наступне.

19.02.2019 року позивач придбав у нерезидента Elchan Dshumschudow Autohandel Elchan (PreuBnitz 24, 14806 Belzig) транспортний засіб - легковий автомобіль марки NISSAN, модель NAVARA, ідентифікаційний номер/номер кузову НОМЕР_1 , тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна - 2298 см3, календарний рік виготовлення - 2016, модельний рік виготовлення - 2016, загальна кількість місць для сидіння, включаючи водія за документами виробника - 5, виробник "BMW A.G.", країна виробництва Японія, призначений для перевезення людей, за ціною 17647,06 евро, що підтверджується інвойсом №4/19.

21.02.2019 уповноваженою особою позивача - декларантом ФОП ОСОБА_2 для здійснення митного оформлення ввезеного транспортного засобу подано до Миколаївської митниці ДФС митну декларацію №UA504170/2019/003084 (додаток №1), згідно якої заявлено митну вартість автомобіля в розмірі 17647,06 евро, визначену за основним методом - за ціною договору. Для підтвердження заявленої митної вартості товару до митної декларації декларантом додано наступні документи:

- рахунок-фактура (інвойс) від 19.02.2019 №4/19;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 19.02.2019 №UA20903/2019/14295;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 15.02.2019 № НОМЕР_2 ;

- довідка щодо вартості перевезення товару від 21.02.2019 б/н;

- договір про надання послуг по декларуванню та митному оформленню вантажів від 18.02.2019 №227;

- довідка ТОВ "ДП-СТАНДАРТМЕТРОЛОГІЯ ООВ" від 18.02.2019 №18.02.2019-907;

- довідка щодо комплектації від 21.02.2019 б/н;

- паспорт одержувача товару від 24.05.1996 серії НОМЕР_4.

Під час проведення митного оформлення транспортного засобу, у відповідача виникли сумніви щодо визначення митної вартості у зв`язку з тим, що подані документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості (транспортні витрати з розшифровкою маршруту, страхування, витрати понесені при знятті з обліку транспортного засобу, комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів), транспортні витрати, зазначені особисто одержувачем товару про транспортні витрати, но підтверджені жодним документом (квитанціями, накладними тощо).

На підставі ч.3 ст.53 МКУ 21.02.2019 відповідачем на адресу декларанта було направлено електронне повідомлення №138149 (додаток №10) з необхідністю надати додаткові документи для підтвердження митної вартості та її складових частин.

21.02.2019 року митним брокером позивача надано відповідь б/н про неможливість надати додаткові документи.

21.02.2019 року відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA504000/2019/000195/2 (додаток №12), за яким митна вартість ввезеного транспортного засобу визначена за резервним методом в розмірі 21050,00 євро, та 22.02.2019 оформив картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення №UA504170/2019/00219.

22.02.2019 року уповноваженою особою позивача - декларантом ФОП ОСОБА_2 подано митну декларацію №UA504170/2019/003148, що містить скориговану в сторону збільшення вартість транспортного засобу, виходячи з якої сплачені завищені мито та податок на додану вартість. Після сплати митних платежів, розрахованих зі скоригованої відповідачем вартості транспортного засобу, автомобіль було випущено у вільний обіг.

Позивач вважає, що рішення відповідача про коригування заявленої митної вартості та про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення (картка відмови) є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки були прийняті з порушенням визначеного законом порядку, без дотримання основних принципів митного регулювання: законності, визнання рівності та правомірності інтересів усіх суб`єктів господарювання, додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

З`ясувавши обставини справи, суд виходить з такого.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1 ст.51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частинами 1 - 2 ст.52 МК України заявления митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Як передбачено ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій ст.52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню:

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як визначено у ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

В силу вимог ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Частинами 1 - 3 ст.54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій ст.58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 МК України.

Відповідно до частин 1, 2, 5, 6 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч.б ст.54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом:

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч.З ст.53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

Згідно з частинами 1 - 2 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів: б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Як визначено частинами 3 - 4 ст.57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу; застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. За приписами частин 1, 2 ст.64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Системний аналіз вказаних положень Митного кодексу України дає підстави вважати про необґрунтованість та відповідно протиправність оскаржуваних рішень відповідача виходячи з такого. На виконання такого принципу державної митної справи, як принцип додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб, орган доходів і зборів повинен обґрунтувати причини витребування додаткових документів у разі, якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як вбачається з електронного повідомлення відповідача від 21.02.2019 №138149 останнім встановлено відсутність у поданих декларантом для митного оформлення автомобіля документах всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості (транспортні витрати з розшифровкою маршруту, страхування, витрати понесені при знятті з обліку транспортного засобу, комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів), транспортні витрати, зазначені особисто одержувачем товару про транспортні витрати, не підтверджені жодним документом (квитанціями, накладними тощо).

У зв`язку з цим запропоновано надати: рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); рахунки про здійснення платежів третім особам на користь орендодавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації щодо складових митної вартості (страхування, транспортних витрат з розшифровкою маршруту, витрати понесені при знятті з обліку транспортного засобу, комісійні та брокерська винагорода); каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення бухгалтерську документацію щодо транспортних витрат.

Очевидним є той факт, що відповідачем поставлена під сумнів не сама ціна договору, зазначена у інвойсі від 19.02.2019 №4/19, а решта складових митної вартості, які на думку відповідача міг понести декларант.

Але відповідач не врахував побутовий характер правочину - купівля-продаж не нового транспортного засобу на вторинному ринку не для комерційного, а для особистого використання, та характеристики автомобіля, що пред`явлений до митного оформлення.

Оскільки отримувачем транспортного засобу є фізична особа, придбаний автомобіль є товаром побутового споживання, який сам по собі є самохідним транспортним засобом, тому самостійний проїзд зазначеного автомобіля до митного кордону України жодним чином не може вважатися його транспортуванням - у такому випадку витрати на самостійний проїзд автомобіля до митного кордону є побутовими витратами позивача, а не витратами на транспортування у розумінні п.5 ч.10 ст.58 МК України (з документу контролю доставки та акту огляду вбачається, що автомобіль прибув на митний піст власним ходом).

Інші витрати - комісійна та брокерська винагороди, страхування, платежі третім особам на користь орендодавця (даний суб`єкт взагалі відсутній при купівлі-продажу), витрати зі зняття з обліку транспортного засобу (обов`язковість врахування у митній вартості яких взагалі не передбачена жодним нормативним актом), які на думку відповідача міг понести позивач, останнім не здійснювались.

Водночас, відповідно до ч.2 ст.58 МК України відсутність складових митної вартості, можуть бути лише тоді підставою для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості, коли їх обов`язковість прямо передбачена.

Придбання позивачем на вторинному ринку автомобіля, який має індивідуальні недоліки та особливості, спростовує обґрунтованість запиту відповідача про надання, зокрема, каталогів, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару "BMW A.G.".

Так, відповідно до акту огляду (додаток №3) автомобіль має пробіг 68674 км, наявні царапини лакофарбового покриття по кузову, забруднено та потерто салон та сидіння, сколи на капоті та вітровому склі, пошкоджено задній бампер, заднє праве крило, задні ліві двері, задня ліва стійка.

Легковий автомобіль на вторинному ринку настільки річ з визначеними індивідуальними ознаками, що порівняння їх цін з іншими автомобілями, з тими самими характеристиками виробника, повинно враховувати зазнані ними зміни під час використання первинними власниками. Порівняння відповідачем на підставі раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях, відповідно до ст.64 МК України, не здатна врахувати ці особливості товару.

Щодо митної декларації країни відправлення суд зауважує, що її форма (бланк) не передбачає зазначення вартісних показників товару, що експортується - ні договірної ціни, ні складових митної вартості. Інформація, що міститься в ЕМД, підтверджує сторони угоди та характеристики товару.

В силу ч.4 ст.54 МК України саме по собі ненадання документів на вимогу митного органу не є підставою для коригування митної вартості, за відсутності обґрунтування митним органом того, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які конкретно документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.06.2015 р. у справі №21-498а15 (ЄДРСР N245186607), згідно якої Верховний Суд України зазначив, що "аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації'.

З аналізу переліку запитуваних відповідачем документів та інформації, що має міститися в таких документах, вбачається безпідставність витребування відповідачем додаткових документів для підтвердження митної вартості автомобіля та її складових, та відповідно протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод митної вартості імпортованого товару.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 29.05.2012 у справі №21-91а12 (ЄДРСР №24976409) та від 31.05.2015 у справі №21-127а15, ухвалі Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017 у справі N2876/9244/16, що набрала чинності 26.01.2017 (ЄДРСР N264398108), рішенні Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 у справі N2400/3209/18, що набрало законної сили 02.04.2019 (ЄДРСР №80381573).

Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 "Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору", зареєстрованого Міністерством юстиції України 01.06.2012 за №883/21195, визначено, що митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

В оскаржуваному рішенні про коригування заявленої митної вартості відповідачем у графі 33 зазначено, що метод за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується у зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджено документально, надані документи не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості.

Водночас, як слідує з Митного кодексу України, декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч. 2 ст. 52 МК України), та документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ст. 53 МК України).

На виконання покладених на декларанта зобов`язань, останнім подано відповідачу інвойс, в якому визначена ціна транспортного засобу в розмірі 17647,06 евро, та за яким декларантом самостійно визначена та заявлена митна вартість товару.

У зв`язку з відсутністю додаткових витрат додаткові документи про складові митної вартості, запитувані відповідачем, не подані позивачем, що не суперечить нормам МК України, зокрема ч.2 ст. 53 МК України, за якою інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, подаються декларантом за наявності.

Таким чином, декларування позивачем митної вартості автомобіля за основним (першим) методом - ціною договору, є обґрунтованим (підтвердженим необхідними документами) та законним.

У рішенні про коригування заявленої митної вартості, орган доходів і зборів повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися органом доходів і зборів при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

При обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів орган доходів і зборів повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.

Між тим, як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів №6ІА504000/2019/000195/2 від 21.02.2019, у ньому зазначено лише про неможливість застосування 2-5 методів визначення митної вартості у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно з методами 4 та 5, а також джерело інформації, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 ч,2 ст.55 МК України.

Таким чином суд вважає, що відповідач неправомірно застосував резервний (шостий) метод визначення митної вартості товару без обґрунтування неможливості застосування попередніх методів, та не провів з декларантом попередніх консультацій з метою визначення основи вартості імпортованого товару, як це встановлено ч.4 ст.57 МК України.

Інформація про проведення консультацій, зазначена у оскаржуваному рішенні, вказана безпідставно, є неправдивою та не підтверджена матеріалами справи.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.07.2018 у справі №809/1174/17.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно, в порушення ст.58 МК України, здійснено визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 МК України.

Отже, прийняті Миколаївською митницею ДФС рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають законодавству. Тому суд вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію суду не довів та не обґрунтував її.

За таких обставин позов належить задовольнити, оскільки він обґрунтований та підтверджений матеріалами справи.

Судовий збір розподіляється відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 , ідентифікаціний код НОМЕР_3 ) до Миколаївської митниці ДФС (вул.Московська, 57-А, м. Миколаїв, 54017, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Миколаївської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA504000/2019/000195/2 від 21.02.2019р.

3. Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення Миколаївської митниці ДФС № UA504170/2019/00219 від 22.02.2019р.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Миколаївської митниці ДФС (вул.Московська, 57-А, м. Миколаїв, 54017, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 , ідентифікаціний код НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 1536,80 грн., сплачений квитанцією від 05.07.2019р.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов