Справа № 387/534/19 (2-а/387/14/19)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 вересня 2019 року м. Дніпросправа № 387/534/19 (2-а/387/14/19)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Бойко Валентина Андрійовича

на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2019 року (суддя Цоток В.В.) у справі №387/534/19 (2-а/387/14/19) за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Бойко Валентина Андрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову відповідача серії ЕАВ №1253641 від 22.06.2019р. про застосування до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Підставами позову визначено наступне.

Так, неправомірність оскарженого рішення ОСОБА_1 пов`язує із порушенням відповідачем процедури притягнення до адміністративної відповідальності в частині винесення спірної постанови на місці зупинки автомобіля позивача, а не за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати таку справу, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості скористатися у повному обсязі своїми процесуальними правами, передбаченими ст.268 КУпАП. Також вказував на те, що оскаржувана постанова винесена відповідачем за відсутності будь-яких допустимих доказів, які б підтверджували скоєння позивачем адміністративного правопорушення, та така постанова посилань на такі докази також не містить. Крім цього, зазначає про те, що у спірній постанові вказано на те, що позивача зупинено на 57 км а/д М-05 з обмеженням швидкості 50 км/ч, що, на думку позивача, не відповідає дійсності, оскільки автомобіль позивача рухався в колоні з декількох транспортних засобів та був зупинений на 53 км вищевказаної автодороги. При цьому, ТЗ позивача було зупинено не в зоні дії знака 5.45 «Початок населеного пункту», а тому обмеження швидкості в 50 км/ч на вищевказаному відрізку а/д відсутнє.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено, а саме: визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1253641 від 22.06.2019р., винесену поліцейським взводу

№1 роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Бойко Валентином Андрійовичем про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП ОСОБА_1 , та закрито провадження по справі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позову. Апеляційна скарга обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Скаржник вказує на те, що під час винесення оскаржуваного рішення він діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом та з огляду на встановлений факт скоєння позивачем ПДР, обгрунтовано виніс постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Зазначає, що факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення підтверджується належними доказами, а саме фото та відео з приладу TruCam, які були долучені до відзиву на позовну заяву. Вказує, що в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач не перешкоджав реалізації позивачем права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі, про що роз`яснювалось позивачу. Стосовно доводів позивача, що його було притягнуто до відповідальності не в межах населеного пункту, скаржник зазначає, що відповідно до геолокаційних даних приладу TruCam та місця розгляду справи зазначеного в спірній постанові 56-57 км а/д М-05 є населений пункт «Митниця».

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін з огляду на його законність і обґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 22.06.2019 року поліцейським взводу №1 роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Бойко Валентином Андрійовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1253641, згідно з якою 22.06.2019 року о 06 год. 23 хв. позивач, керуючи автомобілем Hyundai Terracan, номерний знак НОМЕР_1 на автодорозі М-05 Київ-Одесса (57 км), в зоні дії знака 5.45 «Початок населеного пункту», рухався зі швидкістю 111 км/год., чим перевищив швидкість на 61 км/год., чим порушив вимоги п.12 ПДР України.

Відповідно до вказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Стосовно аргументів позивача щодо порушення відповідачем процедури притягнення до адміністративної відповідальності в частині винесення спірної постанови на місці зупинки автомобіля позивача, а не за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати таку справу, суд вважає на необхідне зазначити наступне.

За приписами частини 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Пункт 2 Розділу ІІІ Інструкції конкретизує, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена, зокрема, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, відповідачем правомірно винесено спірну постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці його скоєння.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015р. (справа №5-рп/2015), яким надано тлумачення словосполученням «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, оскільки вже після прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст.258 цього Кодексу зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджуються вимоги ч.4 ст.258 постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Щодо правомірності та обґрунтованості притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Судом встановлено, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало виявлення факту перевищення ним встановлених обмежень швидкості руху більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

За приписами частини 3 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. (пункт 12.4 ПДР України).

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки факт порушення позивачем вимог ПДР є недоведеним.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, з огляду на таке.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом (частина 3 статті 77 КАС України)

Згідно частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві у неї (частина 3 статті 308 КАС України).

На підтвердження правомірності прийнятого рішення відповідачем надано до суду фотознімок та відеозапис, здійснений приладом TruCam LTІ 20/20 №ТС000517, на яких зафіксовано, що автомобіль із номерним знаком НОМЕР_1 22.06.2019р. о 06:24 год. рухався зі швидкістю 111 км/год.

Як того вимагають приписи статті 283 КАС України спірна постанова по справі про адміністративне правопорушення містить посилання на технічний засіб, яким здійснено фото та відеозапис правопорушення (спецприлад TruCam LTІ 20/20 №ТС000517).

Отже, надані відповідачем фото- та відеоматеріали є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, обставини якого викладені в постанові ЕАВ №1253641 від 22.06.2019р.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги аргументи позивача щодо невідповідності зазначеного в спірній постанові місця вчинення правопорушення дійсним обставинам справи та зупинки автомобіля позивача саме на 53 км автодороги М-05, оскільки як зафіксовано в постанові ЕАВ №1253641 від 22.06.2019р. та вбачається із фотознімку, місцем вчинення правопорушення є 56-57 км автодороги М-05.

Стосовно аргументів позивача щодо правових підстав застосування відповідачем лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 суд вважає за необхідне зазначити таке.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У З197 -12 .

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 № 193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/11913, виданого ДП "Укрметртестстандарт" від 25.09.2018 та чинного до 25.09.2019, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 №ТС000517, є придатним до застосування.

При цьому, можливість використання виробу "TruCam LTІ 20/20" виробництва LaserTechnologyInc, США також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 №04/02/03-3008.

Отже, аргументи позивача щодо відсутності правових підстав для застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 є безпідставними.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нової про відмову задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Бойко Валентина Андрійовича - задовольнити.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2019 року по справі №387/534/19 (2-а/387/14/19) - скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 24.09.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк