Справа № 320/1771/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1771/19 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Парінова А.Б.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Заступника Міністра юстиції України з питань виконавчої служби/Голови Дисциплінарної комісії приватних виконавців ОСОБА_2

на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року

у справі №320/1771/19 (розглянутої у відкритому судовому засіданні)

за позовом Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1

до відповідача Дисциплінарної комісії приватних виконавців

та Міністерства юстиції України

третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи»

про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася суду з позовом до Дисциплінарної комісії приватних виконавців (далі відповідач-1), Міністерства юстиції України (далі відповідач-2), третя особа, що не заявляє самостійних вимог Державне підприємство «Національні інформаційні системи», в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом №8 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 15.03.2019 щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 6 місяців;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України №1015/5 від 29.03.2019 про зупинення діяльності позивача як приватного виконавця, виданий на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформленого протоколом №8 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 15.03.2019 щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 6 місяців.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що відповідачами при прийняті оскаржуваних рішень було порушено порядок проведення перевірки, в наслідок чого позивач була позбавлена належної можливості надати під час перевірки її діяльності свої пояснення та спростування, що призвело до протиправного притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Також позивач вказувала на немотивованість оскаржуваних рішень відповідачів, що також нівелює оскаржувані рішення як правомірні.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом №8 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 15.03.2019, щодо застосування до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 6 місяців. Визнано протиправним та скасовано Наказ Міністерства юстиції України №1015/5 від 29.03.2019 про зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1, виданий на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформленого протоколом №8 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 15.03.2019 щодо застосування до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 6 місяців.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Міністерством юстиції України та Заступником Міністра юстиції України з питань виконавчої служби/Голови Дисциплінарної комісії приватних виконавців ОСОБА_2 подано апеляційні скарги, в яких апелянти просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В своїх апеляційних скаргах апелянти посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційні скарги є безпідставними та необґрунтованими та просить залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні від апелянта заступника Міністра юстиції України з питань виконавчої служби/Голови Дисциплінарної комісії приватних виконавців надійшло клопотання про заміну правонаступника у зв`язку із звільненням з посади заступника Міністра юстиції України ОСОБА_2 та призначення ОСОБА_3 заступником Міністра юстиції України.

Відповідно до ст. 55 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04.09.2019 № 730-р ОСОБА_2 звільнено з посади заступника Міністра юстиції України, при цьому Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.09.2019 № 786-р заступником Міністра юстиції України призначено ОСОБА_3 .

Також, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.09.2019 № 3504/7 «Про внесення змін до наказу міністерства юстиції України від 04.12.2017 № 4535/7 заступника Міністра ОСОБА_3 включено до складу Дисциплінарної комісії як Голову комісії, виключивши з її складу ОСОБА_2 .

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне здійснити правонаступництво з заступника Міністра юстиції України ОСОБА_2 на заступника Міністра юстиції України ОСОБА_3.

В судовому засіданні представники Міністерства юстиції України та Заступника Міністра юстиції України з питань виконавчої служби/Голови Дисциплінарної комісії приватних виконавців ОСОБА_3 підтримали вимоги та доводи апеляційних скарг та просив скасувати рішення суду першої інстанції та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційних скарг заперечували та просили у задоволенні апеляційних скарги відмовити з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.01.2019 наказом відповідача-2 №23/7 було прийнято рішення «Про проведення планової перевірки діяльності приватного виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 у період з 21 по 25 січня 2019 року.

Зазначеним наказом було утворено робочу групу у складі 3 осіб, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та затверджено план проведення планової перевірки діяльності позивача як приватного виконавця виконавчого округу м. Києва.

Планом проведення планової перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 було затверджено вичерпний перелік питань, які були винесені на перевірку. Так перевірка мала включати з`ясування наступних питань:

1. Відповідність офісу приватного виконавця вимогам законодавства.

2. Забезпечення приватним виконавцем вимог законодавства щодо страхування цивільно-правової відповідальності (наявність договору (ів) страхування його цивільно-правової відповідальності за весь період, що підлягає перевірці, відповідність страхової суми встановленому Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» розміру).

3. Стан ведення рахунків з обліку депозитних сум та авансових внесків стягувачів.

4. Ведення статистичної звітності, достовірність наданих статистичних даних.

5. Стан ведення виконавчих проваджень в автоматизованій системі виконавчого провадження, достовірність, правильність та своєчасність внесення даних.

6. Дотримання приватним виконавцем вимог законодавства щодо заміщення приватного виконавця.

7. Дотримання приватним виконавцем вимог законодавства під час вчинення виконавчих дій.

8. Дотримання вимог законодавства під час розгляду звернень учасників виконавчого провадження, фізичних та юридичних осіб стосовно діяльності приватного виконавця.

9. Виконання приватним виконавцем встановлених законодавством правил ведення діловодства та архіву.

За результатами планової перевірки відповідачем-1 було складено довідку від 25.01.2019 про результати планової перевірки діяльності позивача.

Зі змісту зазначеної довідки вбачається, що під час проведення планової перевірки було виявлені наступні порушення, допущені позивачем при здійсненні нею професійної діяльності приватного виконавця:

- В книгах обліку депозитних сум та книгах обліку авансових внесків виведення підсумків за залишками здійснюється не на перше число місяця, та містяться незаповнені графи, чим порушено пункти 6,7 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (далі - Інструкція).

- Обставини, які на думку відповідача-1 свідчать про неналежне забезпечення позивачем вимог законодавства щодо внесення до автоматизованої системи виконавчого провадження відомостей про виконавче провадження, а саме:

- по виконавчим провадженням №56404481, №55967877, №55967855, №55450232, №56324732, №56384877 скановані копії виконавчих документів в автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні, чим порушено пункт 7 розділу ІІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.08.2016 за №1126/29256 (далі Положення про автоматизовану систему);

- по виконавчому провадженню №56135772 до автоматизованої системи виконавчого провадження було внесено лише скановану копію заяви про відкриття виконавчого провадження, виконавчого документа та однієї відповіді з банківської установи, і не внесені решта документів виконавчого провадження, чим порушено пункт 2 розділу IV Положення про автоматизовану систему;

- по виконавчим провадженням №56324732, №56583480, №57188069, №56056649, №55966380, №57181563 та №57074640 до автоматизованої системи виконавчого провадження не внесені заявки на реалізацію майна;

- по виконавчим провадженням №57074640, №57188069 до автоматизованої системи виконавчого провадження не внесені акти про реалізацію предмета іпотеки;

- по виконавчому провадженню №56327766 в автоматизованій системі виконавчого провадження відсутня відсканована копія відповіді на адвокатський запит від 30.10.2018 №2366.

- Обставини, які на думку відповідача-1 свідчать про недотримання позивачем вимог законодавства під час вчинення виконавчих дій, а саме:

- позивачем 23.08.2018 були винесені постанови про стягнення основної винагороди одночасно з відкриттям виконавчих проваджень №57075707 та №57074345 в супереч чинній на момент їх винесення редакції ч.7 ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», яка передбачає складання приватним виконавцем розрахунку основної винагороди.

Разом з тим, відповідач-1 в довідці від 25.01.2019 зазначає, що в решті виконавчих проваджень, які досліджувались при проведенні планової перевірки, позивачем було складено саме розрахунок у відповідності до вимог чинного законодавства.

Так, зокрема, у постановах про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у виконавчих провадженнях №55534391, №56098533, №55286660, №56054164, №57075707, №57001352, №56719996, №57074640, №57188069, №55966380, №57187065, №56299248, №56299144, №56668868, №56723485, №56491304, - не зазначено видів та сум витрат виконавчого провадження. Зазначені постанови містять лише загальний розмір витрат, який підлягає стягненню з боржника.

В той же час в довідці від 25.01.2019 вказано, що необхідний розрахунок витрат виконавчого провадження здійснювався позивачем, однак в актах приватного виконавця, достовірність яких відповідач-1 також у зазначеній довідці поставив під сумнів, зазначаючи, що позивачем стягуються необґрунтовані та можливо додаткові витрати.

1. Позивач при здійсненні своєї діяльності на думку відповідача-1 не дотримується вимог законодавства щодо використання авансового внеску стягувача, а саме вимог норми абз.13 ч.4 ст.4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", оскільки по виконавчому провадженню №56491304 позивач 13.11.2018 винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та складено звіт про використання авансового внеску на суму 5601 грн., яка за висновком відповідача-1 в дійсності не була використана.

2. Також відповідачем-1 в довідці було зазначено про порушення термінів повернення авансового внеску у випадку винесення повідомлення про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання.

3. Позивачем було допущено передачу на реалізацію майна боржника (квартири) за наявності відомостей про зареєстрованих дітей без звернення до органів опіки і піклування, чим порушено абз.7 п.3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за №1301/29431 (далі - Порядок реалізації майна).

З довідки також вбачається, що позивачем були допущені порушення щодо ведення паперових справ виконавчих проваджень, які були усунуті позивачем самостійно ще під час проведення планової перевірки.

Як наслідок перевірки відповідачем-1 було рекомендовано позивачу усунути допущені недоліки, шляхом внесення відповідних відомостей у електронну систему виконавчих проваджень. Ніяких інших рекомендацій ні позивачу, ні відповідачу-2 за наслідками планової перевірки довідка від 25.01.2019 не містить.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що позивачем в порядку спростування порушень, виявлених відповідачем-1 при проведенні планової перевірки було направлено 01.02.2019 заперечення №171 до Міністерства юстиції України, де ОСОБА_1 було викладено спростування висновків, щодо наявності порушень, виявлених відповідачем-1 при проведенні планової перевірки.

Однак відповідачем-2 не було взято до уваги доводи позивача, викладені у запереченнях від 01.02.2019.

Крім того, судом встановлено, що заперечення позивача від 01.02.2019 взагалі не були предметом дослідження та не враховані відповідачем-2 під час прийняття оскаржуваного рішення.

Зважаючи на бездіяльність відповідача-2 по не розгляду заперечень від 01.02.2019 та не врахування їх, позивачем було подано відповідачу-2 заперечення № 330 від 15.03.2019 щодо висновків відповідача-1, викладених у довідці від 25.01.2019. Однак в свою чергу і ці заперечення не були досліджені відповідачем-2, та навіть факт таких заперечень не був взятий відповідачем-2 до уваги.

Натомість, 15.03.2019 протоколом №8 Дисциплінарної комісії приватних виконавців було прийнято рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосовано стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на шість місяців.

В подальшому, 29.03.2019 відповідачем-2 було видано наказ №1015/5, яким введено в дію зазначене вище рішення відповідача-1 від 15.03.2019.

Позивач, вважаючи протиправними рішення відповідачів звернулася до суду з даним позовом, за захистом порушеного права.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з порушення відповідачами норм законодавства України при прийнятті оскаржуваного рішення про зупинення професійної діяльності позивача строком на шість місяців від 15.03.2019.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Одним із завдань Міністерства юстиції України є забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері організації примусового виконання рішень.

Вказана норма знайшла своє відображення у Законі України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та інших органів" від 02 червня 2016 року № 1403-VIII, що визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Статтею 17 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII ) встановлено, що Міністерство юстиції України формує та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень, забезпечує підготовку приватних виконавців та підвищення їхньої кваліфікації, здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця; вводить в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, тощо.

Згідно частини 1 статті 34 Закону № 1403-VIII, контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Частиною 3 статті 34 Закону № 1403-VIII передбачено, що позапланові перевірки проводяться на підставі: 1) заяви приватного виконавця про проведення перевірки; 2) письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця; 3) неподання приватним виконавцем у встановлені строки звітності чи іншої інформації та/або подання недостовірної інформації.

На виконання статті 12, частини 1 статті 34 Закону № 1403-VIII, Міністерством юстиції України розроблений Порядок проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 жовтня 2018 року № 3284/5 (далі - Порядок № 3284/5).

Відповідно до п.13 розділу ІІІ Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 жовтня 2018 року №3284/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2018 р. за №1195/32647, - під час перевірки члени робочої групи згідно з планом проведення перевірки аналізують діяльність органу державної виконавчої служби, що перевіряється, узагальнюють матеріали перевірки, формулюють висновки про ефективність функціонування органу державної виконавчої служби, готують рекомендації з удосконалення роботи, надають методичну та практичну допомогу органу державної виконавчої служби з метою усунення виявлених недоліків.

Як зазначає ч.5 ст.40 Закону № 1403-VIII, - у разі якщо Дисциплінарною комісією прийнято рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.

Аналізуючи вказані норми та матеріали справи колегія суддів вважає, що стосовно виконання даної норми відповідачами не було подано суду ніяких доказів щодо врахування при винесенні оскаржуваних рішень обставин вчинення позивачем проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.

Зазначене нівелює правомірність накладення на позивача стягнення як об`єктивного та правомірного, а також порушує критерії правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, які слідують з норм п.3 та п.8 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України - обґрунтованості, пропорційності, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Відповідач-2 ніяким чином не вказав, по яким критеріям обиралось стягнення для позивача за ступенем тяжкості та на які цілі таке стягнення було направлене.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.40 Закону № 1403-VIII, - дисциплінарна комісія, розглядаючи подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності зобов`язана запросити на засідання приватного виконавця та заслухати його пояснення з питань, що стали підставою для внесення подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, на засіданні Дисциплінарної комісії приватних виконавців 15.03.2019 дана норма була порушена відповідачами, оскільки під час прийняття оскаржуваного рішення не були враховані пояснення позивача, що свідчить про порушення обов`язкового та безумовного принципу правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, який слідує з п.4 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, - безсторонність (неупередженість).

Відповідно до п.25 Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 3791/5 від 27.11.2017, розгляд подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності на засіданні Дисциплінарної комісії починається із заслуховування доповіді члена Дисциплінарної комісії, який попередньо за дорученням голови Дисциплінарної комісії вивчав таке подання, після чого заслуховуються присутні на засіданні члени Дисциплінарної комісії, приватний виконавець та інші запрошені на засідання особи, а також вивчаються та аналізуються необхідні документи.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, під час засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців позивач вказувала на необхідність аналізу судової практики, в тому числі Верховного Суду України. Однак, члени Дисциплінарної комісії приватних виконавців протиправно відмовилися прийняти їх до уваги, посилаючись на те, що дана судова практика не стосується конкретних виконавчих проваджень щодо яких зазначено в поданні. Тим самим Дисциплінарна комісія приватних виконавців не врахувала висновків Верховного Суду України та обов`язковість їх застосування суб`єктами владних повноважень.

Аналізуючи наявний в матеріалах справи витяг з Протоколу відповідача-1 від 15.03.2019 колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у оскаржуваному рішенні відповідача-1 відсутні мотиви для прийняття рішення та будь-які аргументи на користь прийняття чи відхилення доводів та доказів приватного виконавця та прийняття саме такого рішення за результатами розгляду подання. Зі змісту витягу протоколу не зрозуміло, за яке саме порушення на позивача накладено дисциплінарне стягнення, які норми закону були порушені, не надана оцінка ступені вини приватного виконавця, ступені тяжкості та наслідкам таким порушенням, розміру заподіяної шкоди, а також не враховано, що протягом всього часу здійснення професійної діяльності позивача до неї раніше не застосовувалося дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ч.5 ст.40 Закону № 1403-VIII, встановлено, що у разі якщо Дисциплінарною комісією прийнято рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.

При цьому колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача, що прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Отже, лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

З норми ч. І ст.41 Закону № 1403-VIII слідує, що за вчинення дисциплінарного проступку до приватного виконавця може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень: 1) попередження; 2) догана; 3) зупинення діяльності приватного виконавця на строк до шести місяців; 4) припинення діяльності приватного виконавця.

Разом з тим, рішенням відповідача-1 від 15.03.2019 року до позивача застосовано зупинення діяльності приватного виконавця на шість місяців, при цьому відсутнє обґрунтування застосування саме такого виду стягнення та не аргументовано неможливість застосування до позивача попередніх (менш тяжких) видів стягнень, з урахуванням тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку, наявності тієї обставини, що приватний виконавець раніше до дисциплінарної відповідальності не притягався.

У зв`язку з зазначеним вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем-1 було порушено норми законодавства України при прийнятті оскаржуваного рішення про зупинення професійної діяльності позивача строком на шість місяців від 15.03.2019.

Слід зауважити на те, що при оцінці правомірності оскаржуваного рішення відповідача-2 суд першої інстанції правомірно виходив з наступного.

Відповідно до ст.38 Закону № 1403-VIII, підставою для притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку. Дисциплінарним проступком приватного виконавця є:

1) факт зайняття діяльністю, несумісною з діяльністю приватного виконавця;

2) порушення правил професійної етики приватного виконавця;

3) розголошення професійної таємниці або вчинення дій, що призвели до її розголошення;

4) невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків;

5) невиконання статуту Асоціації приватних виконавців України, рішень Ради приватних виконавців України та з`їзду приватних виконавців України.

З тексту подання Міністерства юстиції України про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та тексту витягу з протоколу №8 від 15.03.2019, слідує, що Дисциплінарною комісією приватних виконавців розглядалися та оцінювалися винятково процесуальні виконавчі дії як приватного виконавця щодо примусового виконання рішень суду щодо передачі на примусову реалізацію іпотечного майна, в якому зареєстровані діти.

Таким чином обґрунтованими є доводи позивача, що зазначені зауваження Міністерства юстиції України, що були предметом розгляду на Дисциплінарній комісії, не мають ознак дисциплінарного проступку. Виключно суди наділені повноваження щодо прийняття рішення щодо законності та правомірності рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

Зазначений висновок підтверджується нормою ч. 2 ст. 40 Закону № 1403-VIII, - у разі якщо подання до Дисциплінарної комісії приватних виконавців про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності внесено за результатами перевірки діяльності приватного виконавця, здійсненої на підставі скарги учасника виконавчого провадження, яка одночасно є предметом судового розгляду з оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця, Дисциплінарна комісія приватних виконавців відкладає розгляд цього подання до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду такої скарги.

Аналогічна позиція закріплена також в ст. 36 Закону № 1403-VIII та в ч.1 та ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду.

Всупереч зазначеним нормам Дисциплінарна комісія приватних виконавців приймаючи оскаржуване рішення від 15.03.2019 дала оцінку процесуальним діям приватного виконавця щодо виконання судових рішень, зокрема, щодо процесуальних дій в ході виконавчого провадження по передачі на реалізацію майна.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що скарг на дії приватного виконавця стосовно процесуальних дій в ході виконавчого провадження по передачі на реалізацію майна від учасників виконавчого провадження не надходило.

Натомість, Дисциплінарна комісія приватних виконавців приймаючи оскаржуване рішення від 15.03.2019 та застосовуючи до позивача такий вид дисциплінарного стягнення як зупинення діяльності на шість місяців не зазначила обґрунтування застосування саме такого виду стягнення, та не аргументувала неможливість застосування інших видів з урахуванням всіх обставин дисциплінарного проступку.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з аналізу наведених норм у сукупності колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи позов дійшов обґрунтованих висновків, що відповідач діяв не у межах та не у спосіб передбачений законом і натомість відповідач не довів відсутність протиправних дій зі свого боку та правомірність своїх рішень (дій).

В той же час колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції помилково зазначено про те, що позивач була позбавлена права донести свою правову позицію та її об`єктивність в повному обсязі на засіданні Дисциплінарної комісії приватних виконавців, а також нерозгляд відповідачем заперечень.

У даному випадку варто зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що позивач була присутня на засіданні Дисциплінарної комісії приватних виконавців та давала пояснення по суті розгляду дисциплінарного проступку, а заперечені були залучені до рішення.

Про те, це не призвело до помилкового вирішення справи, оскільки, дані посилання суду першої інстанції не впливають на суть рішення та не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Доводи представників апелянтів, що під час засідання Дисциплінарною комісією приватних виконавців були враховані пояснення приватного виконавця ОСОБА_1, колегія суддів не приймає до уваги так як зазначені обставини не були предметом розгляду згідно Протоколу відповідача-1 від 15.03.2019.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому не дивлячись, що апелянти посилається на винесення рішення суду першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, однак апеляційна скарга, не містить зазначення порушення яких саме норм КАС України допущено порушення судом першої інстанції, а колегією суддів в свою чергу не встановлено обставин, передбачених статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду першої інстанції може бути скасовано.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Заступника Міністра юстиції України з питань виконавчої служби/Голови Дисциплінарної комісії приватних виконавців ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: І.О. Лічевецький

А.Б. Парінов

Повний текст постанови виготовлено 23 вересня 2019 року.