Справа № 0440/6077/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2019 року Справа № 0440/6077/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГорбалінського В.В.
за участі секретаря судового засіданняСітайло О.В.
представника позивача представника відповідача Журавель І.П. Тоцька Г.В.
Приватне акціонерне товариство "Дніпровський Коксохімічний завод" (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач), в якій просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно розірвав в односторонньому порядку Договір від 13.04.2018 року, що стало причиною відмови позивачу у реєстрації та фактичне блокування можливостей своєчасної реєстрації податкових накладних у ЄРПН у встановлені законом строки.
Ухвалою суду від 14.08.2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами загального позовного провадження.
04.09.2018 року та на адресу суду від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що за результатами перевірки відповідачем було встановлено порушення позивачем податкового законодавства, а саме - платником не дотримано законодавчо визначених граничних термінів реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до таких податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято законно та обґрунтовано.
11.09.2018 року на адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення на позовну заяву, в яких було підтримано позицію, викладену у письмовому відзиві на позовну заяву, та зазначено, що заява про приєднання до Договору позивача була надіслана на адресу Дніпропетровського управління Офісу ВПП ДФС 13.04.2018 року о 18:27, після закінчення робочого часу.
13.09.2018 року на адресу суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій було підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводи, викладені в позовній заяві як підстави для задоволення позову.
14.09.2018 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі № 0440/6077/18 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 804/3793/18.
Ухвалою суду від 18.09.2018 року клопотання представника позивача задоволено та зупинено провадження у справі № 0440/6077/18 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 804/3797/18. 11.07.2019 року представником позивача до суду було подано клопотання про поновлення провадження у справі.
Зі змісту вказаного клопотання встановлено, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 року по справі № 804/3797/18 набрало законної сили. Відтак, ухвалою суду від 03.09.2019 року поновлено провадження в адміністративній справі № 0440/6077/18 за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Дніпровський Коксохімічний завод» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та у відповіді на відзив, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на письмовий відзив та додаткові пояснення, що містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви просив відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Головним державним ревізором-інспектором відділу податкового супроводження підприємств хімічних та інших галузей Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС було проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на доданку вартість Приватного акціонерного товариства "Дніпровський Коксохімічний завод" з урахуванням даних Єдиного реєстру податкових накладних.
03.05.2018 року за результатами перевірки складено Акт про результати камеральної перевірки № 220/28-10-46-12-5393085.
Перевіркою встановленні такі порушення Приватного акціонерного товариства "Дніпровський Коксохімічний завод":
- порушення п.201.10. ст. 201 ПК України, п.5, п.6 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29.12.2010р. №1246, платником не дотримано законодавчо визначені граничні терміни реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до таких податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних.
Так, позивачем було складено та направлено скаргу на спірні податкові повідомлення-рішення до Державної фіскальної служби України листом від 25.05.2018 року за вих. №01/67-805.
Рішенням Державної фіскальної служби України від 26.07.2018 року за №24651/6/99-99-11-03-01-25 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення № від 21.05.2018р. - залишено без змін.

Так, правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, винесеного Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби, є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватне акціонерне товариство "Дніпровський коксохімічний завод" звернулось із позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України щодо припинення (розірвання) Договору про визнання електронних документів №2800001 від 29.11.2017 року, укладеного з Приватним акціонерним товариством "Дніпровський коксохімічний завод" за заявою від 13 квітня 2018 року шляхом приєднання, зобов`язання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України поновити з 13.04.2018 року дію договору про визнання електронних документів №2800001 від 29.11.2017 року, укладеного з Приватним акціонерним товариством "Дніпровський коксохімічний завод" шляхом приєднання за заявою від 13 квітня 2018 року, визнання протиправними дій Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України щодо відмови у прийнятті податкових накладних Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод" та зобов`язання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України прийняти та зареєструвати податкові накладні, складені Приватним акціонерним товариством "Дніпровський коксохімічний завод" в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Означені позовні вимоги були предметом розгляду у справі №804/3797/18.

Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 року у справі №804/3797/18 адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод" (51901, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Колеусівська, 1, ) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г, ), Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, буд. 8, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо припинення (розірвання) Договору про визнання електронних документів №2800001 від 29.11.2017 року, укладеного з Приватним акціонерним товариством "Дніпровський коксохімічний завод" за Заявою від 13 квітня 2018 року шляхом приєднання.

Зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби поновити з 13.04.2018 року дію Договору про визнання електронних документів №2800001 від 29.11.2017 року, укладеного з Приватним акціонерним товариством "Дніпровський коксохімічний завод" шляхом приєднання за заявою про приєднання від 13 квітня 2018 року.

Визнано протиправними дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо відмови у прийнятті податкових накладних Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод", а саме: №166 від 29.03.2018р., №167 від 28.03.2018р., №169 від 25.03.2018р., №171 від 28.03.2018р., №172 від 26.03.2018р., №165 від 30.03.2018р., №170 від 27.03.2018р., №168 від 31.03.2018р., №173 від 31.03.2018р., №180 від 31.03.2018р., №182 від 22.03.2018 р., №183 від 22.03.2018 р., №184 від 28.03.2018 р., №185 від 23.03.2018 р., №186 від 23.03.2018 р., №187 від 24.03.2018 р., №188 від 26.03.2018 р., №189 від 27.03.2018 р., №190 від 27.03.2018 p., №191 від 27.03.2018 p., №192 від 28.03.2018p., №193 від 28.03.2018 p., №194 від 23.03.2018 p., №195 від 29.03.2018 p., №196 від 31.03.2018 p., №197 від 31.03.2018 p., №198 від 31.03.2018 p., №199 від 22.03.2018 p., №200 від 22.03.2018 p., №201 від 22.03.2018 p., №202 від 22.03.2018 p., №203 від 31.03.2018p., №204 від 31.03.2018 p., №205 від 31.03.2018 p., №206 від 31.03.2018 p., №207 від 31.03.2018p., №208 від 31.03.2018 p., №209 від 31.03.2018 p., №210 від 31.03.2018 p., №212 від 22.03.2018 p., №213 від 21.03.2018 p., №214 від 31.03.2018 p., №215 від 30.03.2018 p., №216 від 30.03.2018 p., №217 від 23.03.2018 p., №218 від 31.03.2018 p., №219 від 31.03.2018p., №220 від 31.03.2018 p., №221 від 31.03.2018 p., №222 від 31.03.2018 p., №223 від 31.03.2018p.

Зобов`язано Державну фіскальну службу України прийняти та зареєструвати податкові накладні, складені Приватним акціонерним товариством "Дніпровський коксохімічний завод" в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме: №166 від 29.03.2018р., №167 від 28.03.2018р., №169 від 25.03.2018р., №171 від 28.03.2018р., №172 від 26.03.2018р., №165 від 30.03.2018р., №170 від 27.03.2018р., №168 від 31.03.2018р., №173 від 31.03.2018р., №180 від 31.03.2018р., №182 від 22.03.2018 p., №183 від 22.03.2018 p., №184 від 28.03.2018 p., №185 від 23.03.2018 p., №186 від 23.03.2018 p., №187 від 24.03.2018 p., №188 від 26.03.2018 p., №189 від 27.03.2018 p., №190 від 27.03.2018 p., №191 від 27.03.2018 p., №192 від 28.03.2018 p., №193 від 28.03.2018 p., №194 від 23.03.2018 p., №195 від 29.03.2018p., №196 від 31.03.2018 p., №197 від 31.03.2018 p., №198 від 31.03.2018 p., №199 від 22.03.2018 p., №200 від 22.03.2018 p., №201 від 22.03.2018 p., №202 від 22.03.2018 p., №203 від 31.03.2018 p., №204 від 31.03.2018 p., №205 від 31.03.2018 p., №206 від 31.03.2018p., №207 від 31.03.2018 p., №208 від 31.03.2018 p., №209 від 31.03.2018 p., №210 від 31.03.2018 p., №212 від 22.03.2018 p., №213 від 21.03.2018 p., №214 від 31.03.2018 p., №215 від 30.03.2018 p., №216 від 30.03.2018 p., №217 від 23.03.2018 p., №218 від 31.03.2018p., №219 від 31.03.2018 p., №220 від 31.03.2018 p., №221 від 31.03.2018 p., №222 від 31.03.2018 p., №223 від 31.03.2018 р. і вважати їх прийнятими та зареєстрованими днем її фактичного отримання протягом операційного дня - 15 квітня 2018 року.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.06.2019 року по справі №804/3797/18 апеляційна скарга відмовлено у задоволенні клопотання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у справі №804/3797/18 за позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпровський коксохімічний завод» до Офісу великих платників податків ДФС, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії повернуто апелянту.

Крім того, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.08.2019 року по справі №804/3797/18 апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 р. залишено без змін.

Отже, постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 року по справі №804/3797/18 остаточно набрала законної сили 20.08.2019 року.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч.1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обовязковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, відмова Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби у прийнятті податкових накладних Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод" є незаконною та необґрунтованою.

Отже, беручи до уваги те, що в судовому порядку визнано протиправними дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо відмови у прийнятті податкових накладних Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод", а саме: №166 від 29.03.2018р., №167 від 28.03.2018р., №169 від 25.03.2018р., №171 від 28.03.2018р., №172 від 26.03.2018р., №165 від 30.03.2018р., №170 від 27.03.2018р., №168 від 31.03.2018р., №173 від 31.03.2018р., №180 від 31.03.2018р., №182 від 22.03.2018 р., №183 від 22.03.2018 р., №184 від 28.03.2018 р., №185 від 23.03.2018 р., №186 від 23.03.2018 р., №187 від 24.03.2018 р., №188 від 26.03.2018 р., №189 від 27.03.2018 р., №190 від 27.03.2018 p., №191 від 27.03.2018 p., №192 від 28.03.2018p., №193 від 28.03.2018 p., №194 від 23.03.2018 p., №195 від 29.03.2018 p., №196 від 31.03.2018 p., №197 від 31.03.2018 p., №198 від 31.03.2018 p., №199 від 22.03.2018 p., №200 від 22.03.2018 p., №201 від 22.03.2018 p., №202 від 22.03.2018 p., №203 від 31.03.2018p., №204 від 31.03.2018 p., №205 від 31.03.2018 p., №206 від 31.03.2018 p., №207 від 31.03.2018p., №208 від 31.03.2018 p., №209 від 31.03.2018 p., №210 від 31.03.2018 p., №212 від 22.03.2018 p., №213 від 21.03.2018 p., №214 від 31.03.2018 p., №215 від 30.03.2018 p., №216 від 30.03.2018 p., №217 від 23.03.2018 p., №218 від 31.03.2018 p., №219 від 31.03.2018p., №220 від 31.03.2018 p., №221 від 31.03.2018 p., №222 від 31.03.2018 p., №223 від 31.03.2018p. та зобов`язано Державну фіскальну службу України прийняти та зареєструвати податкові накладні, складені Приватним акціонерним товариством "Дніпровський коксохімічний завод" в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме: №166 від 29.03.2018р., №167 від 28.03.2018р., №169 від 25.03.2018р., №171 від 28.03.2018р., №172 від 26.03.2018р., №165 від 30.03.2018р., №170 від 27.03.2018р., №168 від 31.03.2018р., №173 від 31.03.2018р., №180 від 31.03.2018р., №182 від 22.03.2018 p., №183 від 22.03.2018 p., №184 від 28.03.2018 p., №185 від 23.03.2018 p., №186 від 23.03.2018 p., №187 від 24.03.2018 p., №188 від 26.03.2018 p., №189 від 27.03.2018 p., №190 від 27.03.2018 p., №191 від 27.03.2018 p., №192 від 28.03.2018 p., №193 від 28.03.2018 p., №194 від 23.03.2018 p., №195 від 29.03.2018p., №196 від 31.03.2018 p., №197 від 31.03.2018 p., №198 від 31.03.2018 p., №199 від 22.03.2018 p., №200 від 22.03.2018 p., №201 від 22.03.2018 p., №202 від 22.03.2018 p., №203 від 31.03.2018 p., №204 від 31.03.2018 p., №205 від 31.03.2018 p., №206 від 31.03.2018p., №207 від 31.03.2018 p., №208 від 31.03.2018 p., №209 від 31.03.2018 p., №210 від 31.03.2018 p., №212 від 22.03.2018 p., №213 від 21.03.2018 p., №214 від 31.03.2018 p., №215 від 30.03.2018 p., №216 від 30.03.2018 p., №217 від 23.03.2018 p., №218 від 31.03.2018p., №219 від 31.03.2018 p., №220 від 31.03.2018 p., №221 від 31.03.2018 p., №222 від 31.03.2018 p., №223 від 31.03.2018 р. і вважати їх прийнятими та зареєстрованими днем її фактичного отримання протягом операційного дня - 15 квітня 2018 року., суд дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених у даній справі позовних вимог.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає про таке.

Відповідно до частин першої та третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Позивачем до суду надано копію договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) №18/144 від 26.03.2018 року, копію додаткової угоди №1 від 01.08.2018 року до Договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) №18/144 від 26.03.2018 року та попередній (орієнтовний) рахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Досліджуючи надані документи, суд зазначає, що окрім зазначених вище документів позивачем більш не надано доказів на підтвердження понесених ним судових витрат на правничу допомогу.

Договір про надання юридичних послуг №18/144 від 26.03.2018 року містить предмет договору - надання правової допомоги з питань, що виникли у процесі господарської діяльності клієнта і не містять посилань на спірні правовідносини, що розглядаються у цій справі.

Додаткова угода №1 від 01.08.2018 року до Договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) №18/144 від 26.03.2018 року встановлює загальну вартість послуг, які можуть бути надані у спорі про визнання протиправності та скасування податкових повідомлень-рішень, проте не містять інформації про кількість та вартість наданих послуг.

Попередній розрахунок суми судових витрат не підписано та в матеріалах справи не надано доказів надання таких послуг та отримання плати за них.

Суд зазначає, що вартість послуг адвоката саме в суді, як того вимагає частина перша статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, наданими документами також не підтверджується.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Відтак суд доходить висновку, що позивачем не доведено обґрунтованість понесених витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі.

Аналогічні правові позиції викладені у постанові Верховного суду від 15.05.2018 року у справі №821/1594/17 та у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 815/4300/17.

Враховуючи те, що наданими до суду, документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Дніпровський Коксохімічний завод" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень- задовольнити .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 21.05.2018р. (форма "Н") про застосування штрафних (фінансових) санкцій у загальному розмірі 3 027 326,04 (три мільйоні двадцять сім тисяч триста двадцять шість) гривень 04 коп. за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпровський Коксохімічний завод" судовий збір у розмірі 45 409,89 грн.

Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення суду складений 13 вересня 2019 року.

Суддя В.В. Горбалінський