Справа № 140/1134/19
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7525/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Запотічного І.І.,

суддів Глушка І.В., Матковської З.М.,

при секретарі судового засідання Дроздовській Ю.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року (суддя Димарчук Т.М., ухвалене в м. Луцьку) у справі № 140/1134/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі Ліквідаційна комісія, відповідач), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у зміні формулювання у наказі від 21.10.2010 року № 420 о/с про звільнення його зі служби в органах внутрішніх справ та зобов`язати відповідача змінити формулювання підстав звільнення в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби у відставку за віком (із зняттям з військового обліку).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, його оскаржив позивач з підстав неповного з`ясування обставини, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що особи начальницького складу ОВС можуть бути звільнені у відставку на підстав п. 65 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (далі Положення № 114) за умови досягнення граничного віку перебування на службі залежно від присвоєного їм спеціального звання, а також досягнення граничного віку перебування в запасі у військовому званні, яке їй присвоєно. Згідно з даними військового квитка його віднесено до запасу першого розряду, а відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ) граничний вік перебування у запасі для молодшого офіцерського складу першого розряду становить 45 років. Тому позивач вважає, що його слід було звільнити у відставку із зняттям з військового обліку за п. 65 а Положення № 114 за умови досягнення ним граничного віку перебування у запасі у військовому званні лейтенант (45 років). Позивач зазначає, що аналогічна право позиція висловлена Верховним судом України у постановах від 17.10.2011 року у справі № 21-205а11 та від 26.05.2015 року у справі № 21-172а15. Також позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно погодився з доводами відповідача про те, що його правомірно звільнено зі служби в ОВС за п. 64 а Положення № 114 в зв`язку із зазначенням у свідоцтві про хворобу, виданому Військово-лікарською комісією, що він не придатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час, оскільки такий висновок щодо стану його здоров`я лише дає право на відставку, проте такий висновок не може тлумачитись у вузькому розумінні як підстава залишення на військовому обліку, так як це суперечить наведеним вище нормам Закону № 2232-ХІІ та Положення № 114.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не забезпечив явку уповноваженого представника, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в період з 1992 по 2008 рік проходив службу в органах внутрішніх справ на посадах середнього та начальницького складу до досягнення ним 45-річного віку.

14.09.2008 року позивач подав до УМВС України у Волинській області рапорт, в якому він виявив бажання продовжити службу в ОВС України до досягнення 50-річного віку.

Наказом начальника УМВС України у Волинській області від 18.12.2008 року № 217 о/с По особовому складу відповідно до п. 8 Положення № 114 та згідно з рішенням атестаційної комісії від 10.12.2008 року капітану міліції ОСОБА_1 , старшому державтоінспектору автомобільно-технічної інспекції відділення Державної автомобільної інспекції (з обслуговування смт Іваничі та району) та автомобільно-технічної інспекції ДАІ УМВС у Волинській області продовжено строк служби в органах внутрішніх справ до 10.12.2009 року.

09.12.2008 року позивач подав до УМВС України у Волинській області рапорт, в якому просив продовжити термін служби в ОВС України на один рік.

Наказом начальника УМВС України у Волинській області від 17.02.2010 року № 44 о/с По особовому складу відповідно до п. 8 Положення № 114 та на підставі рішення атестаційної комісії від 10.02.2010 року майору міліції ОСОБА_1 , начальнику відділення Державної автомобільної інспекції (з обслуговування смт Іваничі та району) та автомобільно-технічної інспекції ДАІ УМВС у Волинській області продовжено строк служби в органах внутрішніх справ до 12.02.2011 року.

Як встановлено із свідоцтва про хворобу № 548, 22.10.2010 року Військово-лікарська комісія УМВС України у Волинській області провела медичний огляд ОСОБА_1 , за результатами якого комісія встановила, що позивач непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

На підставі рапорта ОСОБА_1 від 20.10.2010 року та з врахування зазначеного висновку Військово-лікарської комісії наказом начальника УМВС України у Волинській області від 21.10.2010 року № 440 о/с По особовому складу майора міліції ОСОБА_1 , начальника відділення Державної автомобільної інспекції (з обслуговування смт. Іваничі та району) та автомобільно-технічної інспекції ДАІ УМВС у Волинській області було звільнено з органів МВС України у запас Збройних Сил на підставі пункту 64 б (через хворобу) Положення № 114 з 23.10.2010 року.

06.12.2018 року та 21.01.2019 року позивач звертався до Ліквідаційної комісії з клопотанням змінити формулювання наказу УМВС України у Волинській області від 21.10.2010 № 440 о/с, в частині звільнення зі служби, зокрема, вказати, що позивач звільнений у відставку за п. 65 б Положення № 114 (через хворобу), а не за п. 64 б Положення № 114, та направити відповідний наказ до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області для проведення перерахунку пенсії.

Листом від 04.02.2019 року № 3/7-10/М Ліквідаційна комісія повідомила позивача про відмову у внесенні відповідних змін, мотивуючи відмову тим, що оскільки відповідно до свідоцтва про хворобу від 22.10.2010 року № 548, виданого Військово-лікарською комісією УМВС України у Волинській області, він визнаний непридатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним у воєнний час, тому був правомірно звільнений за пунктом 64 б Положення №114 (через хворобу) у Запас Збройних Сил.

З аналогічною заявою 21.02.2019 року позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України.

Листом від 05.03.2019 року № 22/1/1-М-548 Міністерство внутрішніх справ України повідомило позивача, що на час його звільнення граничний вік в запасі другого розряду, який є граничним віком в запасі взагалі, для осіб молодшого офіцерського складу становив 50 років. Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ зняттю з військового запасу підлягають громадяни, які досягли граничного віку перебування у в запасі. Таким чином, наказ УМВС України у Волинській області від 21.10.2010 року № 440 о/с про його звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України на підставі п. 64 б Положення № 114 (через хворобу) виданий з дотриманням вимог законодавства, яке діяло на день звільнення.

Не погоджуючись із вказаним діями (відмовою) Ліквідаційної комісії, ОСОБА_1 оскаржив їх до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності та обґрунтованості оскаржених дій відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 5 Положення № 114 особи рядового і молодшого начальницького складу в органах внутрішніх справ перебувають: чоловіки до 45-річного віку, жінки до 40-річного віку. При необхідності та за згодою цих осіб, за умови їх придатності до служби, строк служби може бути продовжено їм до п`яти років начальниками, яким надано право призначати на посади рядового і молодшого начальницького складу.

Згідно з ч. 1 п. 7 Положення № 114 особи середнього і старшого начальницького складу, за винятком полковників міліції та полковників внутрішньої служби перебувають на службі в органах внутрішніх справ до 45 років.

Відповідно до п. 8 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, які досягли встановленого для них пунктом 7 цього Положення віку, підлягають звільненню в запас з постановкою на військовий облік або у відставку.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 в період з 1992 року до 2008 року проходив службу в органах внутрішніх справ на посадах середнього та начальницького складу до досягнення ним 45-річного віку.

На підставі рапортів позивача від 14.09.2008 року та 09.12.2008 року наказами УМВС України у Волинській області від 18.12.2008 року № 217 о/с та від 17.02.2010 року № 44 о/с йому було продовжено строк служби в органах внутрішніх справ до 10.12.2009 року та до 12.02.2011 року відповідно.

Частиною 1 ст. 26 Закону № 2232-XII (тут і далі в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) було встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Пунктом 62 Положення № 114 (тут і далі в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) було передбачено, що звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: а) у запас Збройних Сил СРСР (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом СРСР "Про загальну військову повинність" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом СРСР "Про загальну військову повинність" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Статтею 27 Закону № 2232-XII було передбачено, що у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і які не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в районних (міських) військових комісаріатах та відповідних органах інших військових формувань.

Запас військовозобов`язаних поділяється на першу і другу категорії. До запасу першої категорії належать військовозобов`язані, які проходили військову службу та здобули під час її проходження військово-облікову спеціальність. До запасу другої категорії належать військовозобов`язані, які не здобули військово-облікової спеціальності під час проходження військової служби або не проходили військової служби, а також військовозобов`язані-жінки.

Відповідно до положень ст. 28 Закону № 2232-XII запас військовозобов`язаних поділяється на два розряди, що встановлюються залежно від віку військовозобов`язаних.

Особи офіцерського складу, які перебувають у запасі, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд: молодший офіцерський склад до 45 років; старший офіцерський склад: майор (капітан 3 рангу), підполковник (капітан 2 рангу) до 50 років; полковник (капітан 1 рангу) до 55 років; вищий офіцерський склад до 60 років; 2) другий розряд: молодший офіцерський склад до 50 років; старший офіцерський склад: майор (капітан 3 рангу), підполковник (капітан 2 рангу) до 55 років; полковник (капітан 1 рангу) до 60 років; вищий офіцерський склад до 65 років. Граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.

Відповідно до п. 64 б Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через хворобу у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.

Водночас, відповідно до п. 65 а Положення №114 особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку): а) за віком при досягненні граничного віку, встановленого Законом СРСР "Про загальну військову повинність" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання; б) через хворобу у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії.

Таким чином, відповідно до змісту наведених вище норм законодавства умовами для звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ у відставку на підставі п. 65 «а» Положення № 114 із зняттям з військового обліку є досягнення віку перебування на службі залежно від присвоєного спеціального звання та наявність граничного віку перебування в запасі у відповідному званні.

Як вбачається з військового квитка ОСОБА_1 , копія якого є в матеріалах справи, позивача було віднесено до запасу першого розряду.

Водночас, як правильно зазначив суд першої інстанції, досягнувши 45-річного віку, позивач не звільнився з органів внутрішніх справ, а подавав рапорти про продовження строку служби до досягнення 50-річного віку, на підставі яких строк служби йому було продовжено. Зважаючи на дані обставини, позивача було правомірно віднесено до запасу другого розряду, до якого відноситься, зокрема, середній офіцерський склад до 50 років та який є для позивача граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.

Тому, враховуючи, що ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у віці 47 років, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач на день звільнення з органів внутрішніх справ не досяг граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві, передбаченого ч. 3 ст. 28 Закону № 2232-XII, який для середнього офіцерського складу становить 50 років, у зв`язку з чим були відсутні підстави для його звільнення на підставі п. 65 а Положення № 114.

При цьому, як описано вище, 22.10.2010 року Військово-лікарською комісією УМВС України у Волинській області було проведено медичний огляд позивача, за результатами якого військово-лікарська комісія постановила, що ОСОБА_1 непридатний до військової служби у мирний час та обмежено придатний у воєнний час.

Такий висновок Військово-лікарської комісії є підставою для звільнення зі служби в органах внутрішніх справ з постановкою на військовий облік, яка безпосередньо передбачена п. 64 б Положення № 114.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що наказом начальника УМВС України у Волинській області від 21.10.2010 року № 440 о/с По особовому складу ОСОБА_1 правомірно звільнено зі служби в органах внутрішніх справ саме на підставі п. 64 б (через хворобу) Положення № 114.

Отже, доводи апелянта є безпідставними та не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року у справі №140/1134/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 24.09.2019р.