Справа № 640/5486/19
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 вересня 2019 року № 640/5486/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання адміністративну справу

за позовомГромадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1
до проДержавної міграційної служби України, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області визнання протиправним та скасування рішення від 28.03.2019р.,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Державної міграційної служби України (далі по тексту - відповідач-1) та Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі по тексту - відповідач-2) про визнання протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області щодо внесення подання про позбавлення позивача статусу біженця та визнання протиправним та скасування рішення від 28.03.2019р. №101 про позбавлення позивача статусу біженця.

Ухвалою суду від 22 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийняття оскаржуваного рішення та протиправними діями відповідача - 2 щодо внесення подання про позбавлення позивача статусу біженця.

16 травня 2019 року відповідачем - 1 через канцелярію суду подано відзив на позов, згідно якого проти задоволення позовних вимог заперечує повністю з підстав правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Рішенням ДМС України про позбавлення позивача статусу біженця від 20 квітня 2018 року №135-18 відповідно до частин п`ятої та чотирнадцятої статті 11 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та підпункту "б" пункту 7.7 розділу VII Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 07 вересня 2011 року №649, ДМС України прийняла рішення про позбавлення ОСОБА_1 статусу біженця у зв`язку із тим, що він займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач оскаржив його до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2018р. у справі №826/8764/18 позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано рішення Державної міграційної служби України про позбавлення статусу біженця від 20 квітня 2018 року №135-18. Стягнуто на користь Громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної міграційної служби України. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2019р. рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2018р. скасовано в частині стягнення на користь Громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної міграційної служби України. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2018р. залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06.08.2019р. рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2018р. та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2019р. залишено без змін.

Рішенням ДМС України про позбавлення позивача статусу біженця від 28 березня 2019 року №101-19 відповідно до частин п`ятої та чотирнадцятої статті 11 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та підпункту "б" пункту 7.7 розділу VII Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 07 вересня 2011 року №649, ДМС України прийняла рішення про позбавлення ОСОБА_1 статусу біженця у зв`язку із тим, що він займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України.

Як свідчить зміст оскаржуваного рішення, процедура позбавлення ОСОБА_1 статусу біженця ініційовано ЦМУ у зв`язку з надходженням листа ДМС від 27.03.2019р. №8.5-2422/2-19 про проведення процедурних заходів щодо припинення стосовно вказаної особи статусу біженця, яким надіслано подання Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 27.03.2019р. №664/01/40-2019 щодо позбавлення статусу біженця громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 .

За результатами розгляду подання ЦМУ від 27.03.2019р. та матеріалів справи №2017KYIV0025 встановлено таке.

03 січня 2018 року на адресу ДМС надійшло клопотання Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 24.12.2017р. №14/3/2-27529 щодо позбавлення статусу біженця громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1

Позбавлення позивача статусу біженця мотивоване наступним: за результатами розгляду подання Управління від 23 березня 2018 року та матеріалів справи №2017КYIV0025 встановлено, що ОСОБА_1 згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу перебуває у міжнародному розшуку на підставі виявлених фактів організації ним міжнародного наркотрафіку важких наркотиків; за захистом в Україні ОСОБА_1 звернувся з метою уникнення кримінальної відповідальності, надавши при цьому підроблені документи. Як слідує з надісланих матеріалів ГУБКОЗ СБУ, зазначена діяльність ОСОБА_1 може становити загрозу національній безпеці, громадському порядку та здоров`ю населення України. У результаті аналізу витягів з обліків Генерального секретаріату Інтерполу ДМС України встановлено, що підставою для оголошення Республікою Білорусь ОСОБА_1 у міжнародний розшук з 2014 року стало обвинувачення його у здійсненні злочинів, пов`язаних із незаконним обігом наркотиків, а саме: у 2009 році ОСОБА_1 зі своїми співучасниками став членом організованої групи, яка входила до складу міжнародної організованої злочинної групи, створеної у 2008 році для отримання прибутку від незаконного обігу наркотиків в Росії, Таджикистані, Казахстані та Білорусі. З 26 квітня 2010 року до 02 травня 2010 року ОСОБА_1 та його співучасники закупили в Росії особливо небезпечний наркотик - героїн з наміром транспортувати, зберігати та перепродавати його в Білорусі незаконно. Так, у квітні 2010 року ОСОБА_1 організував покупку не менше 46 кг героїну в Росії (Омськ), але його співучасникам не вдалося транспортувати наркотики до Білорусі, оскільки вони були затримані російською міліцією 27 квітня 2010 року та 46 673,5 г героїну вилучено. У серпні 2010 року ОСОБА_1 також організував покупку не менше 27,5 кг героїну в Росії (Перм) для транспортування наркотиків до Білорусі автотранспортом для перепродажу, але 08 вересня 2010 року білоруська міліція зупинила машину на шосе у Вітебській області (Республіка Білорусь) та вилучила 27 775,3 г героїну.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

При вирішенні даної справи, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №360 (далі по тексту - Положення) Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з пунктом 2 Положення Державна міграційна служба України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначає Закон України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Згідно пункту 1 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Суд встановив, що рішенням ДМС України про визнання біженцем від 18 вересня 2017 року №366-17 ОСОБА_1 визнали біженцем.

Частина п`ята статті 11 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" встановлює, що особа позбавляється статусу біженця або додаткового захисту, якщо вона займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України.

Відповідно до частини сьомої статті 11 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" підставою для подання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, про позбавлення статусу біженця або додаткового захисту може бути клопотання органу Служби безпеки України, іншого органу державної влади.

Згідно з частиною дев`ятою статті 11 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" у поданні про втрату або позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, мають бути викладені обставини та долучені документи, що підтверджують наявність підстав для втрати або позбавлення статусу біженця чи додаткового захисту або для скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За правилами частини десятої статті 11 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" рішення про втрату або позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за поданням уповноважених посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання подання та його особової справи. Строк прийняття рішення може бути продовжено керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, але не більш як до трьох місяців.

Відповідно до частин одинадцятої та дванадцятої статті 11 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може вимагати додаткової інформації від уповноваженої посадової особи, яка внесла подання.

У разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, викладеної у поданні, потреби в установленні справжності і дійсності документів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, має право звертатися з відповідними запитами до Міністерства закордонних справ України, Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх фактів щодо особи, стосовно якої вирішується питання про втрату або позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту.

Частина чотирнадцята статті 11 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" визначає, що подання щодо втрати та позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, документи, отримані або підготовлені під час розгляду подання, додаються до особової справи біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Як встановлено в частині одинадцятій статті 11 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" на основі всебічного вивчення і оцінки документів та матеріалів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про втрату або позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, а також про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відсутність підстав для втрати чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до частини шістнадцятої статті 11 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, надсилає особі, стосовно якої прийнято рішення про втрату або позбавлення її статусу біженця чи додаткового захисту або скасовано рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або видає їй письмове повідомлення із зазначенням причин такого рішення і роз`ясненням порядку його оскарження. Посвідчення біженця або посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, та їх проїзні документи для виїзду за кордон вилучаються або визнаються недійсними.

Наведені норми Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" вказують, що рішення про позбавлення особи може бути прийнято, якщо ця особа займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України, на підставі відповідного клопотання органу Служби безпеки України та на основі всебічного вивчення і оцінки документів та матеріалів.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено вище, оскаржуване рішення прийняте на підставі клопотання Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 24 грудня 2017 року №14/3/2-27529; подання Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 23 березня 2018 року; подання Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 27.03.2019р. №664/01/40-2019 про позбавлення статусу біженця.

В обґрунтування необхідності позбавлення ОСОБА_1 статусу біженця відповідач надав копії наступних документів:

- лист ДМС України від 27.03.2019р. №8.5-2422/2-19 про проведення процедурних заходів щодо позбавлення позивача статусу біженця, яким надіслано подання Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 27.03.2019р. №664/01/40-2019 щодо позбавлення статусу біженця громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ;

- лист Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства від 23 січня 2018 року №8.5-2013/8-18, у якому зазначав про клопотання Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 24 грудня 2017 року №14/3/2-27529;

- лист/клопотання Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 24 грудня 2017 року №14/3/2-27529, у якому вказано, що згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу перебуває у міжнародному розшуку на підставі виявлених фактів організації ним міжнародного наркотрафіку "героїну" в особливо великих розмірах, що може становити загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України; за наявними даними ОСОБА_1 з метою уникнення кримінальної відповідальності шляхом використанням підроблених документів, в поточному році отримав статус біженця, з урахуванням чого вбачається за доцільне розглянути питання щодо позбавлення позивача статусу біженця;

- лист Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України від 20 листопада 2017 року №ІР/688/16/Е20/34939/SD6/А3/1, у якому повідомлено Головне управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України про те, що згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу станом на 17 листопада 2017 року громадянин Білорусії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться у міжнародному розшуку з метою арешту та подальшої екстрадиції до Республіки Білорусь за вчинення злочинів, передбачених частиною першою статті 285, частиною першою статті 14, частиною четвертою статті 328 Кримінального кодексу Республіки Білорусь;

- витяг з обліків Генерального секретаріату Інтерполу, з якого вбачається, що громадянин Білорусії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває у міжнародному розшуку.

При цьому суд враховує, що в адміністративній справі №826/8764/18 судами було встановлено, що в листі Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України від 20 листопада 2017 року №ІР/688/16/Е20/34939/SD6/А3/1 повідомлено інформацію про громадянина Білорусії ОСОБА_3 , однак суд вважає це технічною помилкою, оскільки у витягу з обліків Генерального секретаріату Інтерполу зазначено саме про особу громадянина Білорусії ОСОБА_1 .

Разом з тим, перелічені документи не є доказами, які підтверджують, що ОСОБА_1 на момент прийняття оскаржуваного рішення займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України; надані відповідачем 1 документи лише повідомляють про знаходження ОСОБА_1 у міжнародному розшуку.

У свою чергу знаходження позивача у міжнародному розшуку автоматично не свідчить про здійснення ним діяльності, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України.

Відповідач 1, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування, не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України, наприклад засвідченого належним чином вироку суду, який набрав законної сили, про визнання позивача винним у вчиненні діяння, яке можна вважати таким, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України.

Крім того, відповідачем 1 не доведено, що ймовірна причетність позивача до організації міжнародного наркотрафіку у 2010 році на території інших країн, не підтверджена належними та допустимими доказами, становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України.

Посилання відповідача 1 на те, що ОСОБА_1 звернувся за захистом в Україні з метою уникнення кримінальної відповідальності та отримав статус біженця на підставі підроблених документів, не приймається судом до уваги, оскільки зазначене не було підставою для позбавлення позивача статусу біженця та не підтверджується документально.

Суд також звертає увагу, що у справі відсутні докази, які б свідчили, що ДМС України до вирішення питання про позбавлення позивача статусу біженця звертався із відповідними запитами до Міністерства закордонних справ України, Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх фактів щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, до матеріалів адміністративної справи №640/5486/19 після прийняття судового рішення від 26.12.2018р. у справі №826/8764/18 відповідачем 1 було додано лише лист ДМС України від 27.03.2019р. №8.5-2422/2-19 про проведення процедурних заходів щодо позбавлення позивача статусу біженця, яким надіслано подання Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 27.03.2019р. №664/01/40-2019 та подання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області щодо внесення подання від 27.03.2019р. про позбавлення позивача статусу біженця.

З вказаного подання Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України вбачається, що Департамент повідомив ДМС України, що за час перебування позивача на території України до підрозділів Національної поліції України надходили непоодинокі фактичні дані про причетність останнього до організації та координації каналів міжнародного постачання наркотичних засобів на територію нашої держави.

Крім того, Національною поліцією України, у рамках міжнародного співробітництва, від правоохоронних органів Білоруської сторони отримано інформацію про причетність ОСОБА_1 до утворення на території Чернігівської області організованого злочинного угруповання, члени якого причетні до функціонування на території держави потужної підпільної нарколабораторії з виготовлення наркотичного засобу «метадон». Зазначене угруповання, до складу якого входили виключно громадяни Республіки Білорусь, здійснювало свою незаконну діяльність на території України з серпня 2017 року.

За час перебування ОСОБА_1 у Чернігівському слідчому ізоляторі, підрозділами протидії наркозлочинності Національної поліції України отримано оперативну інформацію про координаційну роль ОСОБА_1 у здійсненні контрабандного переміщення з Республіки Білорусь через державний кордон України особливо небезпечного засобу «героїн».

Однак, відповідачами до матеріалів справи не було надано доказів на підтвердження обставин, викладених в поданні Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 27.03.2019р. №664/01/40-2019.

Крім того, ДМС України не було надано до матеріалів справи доказів на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваного рішення від 28.03.2019р., які були зазначені в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2019р. у справі №826/8764/18.

Отже, ДМС України рішення від 28.03.2019р. №101-19 прийнято на тій самій підставі, що й рішення від 20.04.2018р. №135-18 про позбавлення статусу біженця, однак, в даному випадку без проведення процедури щодо позбавлення особи статусу біженця та, як і раніше, за відсутності будь-яких доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_1 займається діяльністю, яка становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позбавлення ОСОБА_1 статусу біженця здійснено за відсутності підстав, визначених частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а тому протиправно, що є підставою для скасування рішення ДМС України про позбавлення статусу біженця від 28.03.2019р. №101-19.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області щодо внесення подання про позбавлення позивача статусу біженця, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.03.2019р. Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області внесено подання про позбавлення статусу біженця, яке затверджено начальником Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області Л.А. Налбандян 27.03.2019р.

З вказаного подання вбачається, що його текст ідентичний тексту вказаного вище подання Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 27.03.2019р. №664/01/40-2019 щодо позбавлення статусу біженця громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 .

Зі змісту подання Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 27.03.2019р. №664/01/40-2019 вбачається, що жодних додатків, які підтверджують інформацію, зазначену в такому поданні Департаментом надано не було.

В матеріалах особової справи позивача 2017KYIV0025, міститься подання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області від 27 березня 2019 року про позбавлення статусу біженця, яким Державній міграційній службі України, з посиланням виключно на інформацію, зазначену в поданні Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України №8245-19 від 27.03.2019р. рекомендовано прийняти рішення про позбавлення статусу біженця громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту та тимчасового захисту». Додатком до подання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області від 27 березня 2019 року зазначено лише лист Державної міграційної служби України від 27 березня 2019 року №8.5-2422/2-19.

На аркушах 91-92 (зворотній бік) матеріалів особової справи 2017KYIV0025, долучених до відзиву відповідача-1, міститься оскаржуване рішення від 28 березня 2019 року №101-19 про позбавлення статусу біженця ОСОБА_1 .

Таким чином, в матеріалах особової справи 2017KYIV0025, долучених до відзиву відповідача-1, відсутні будь-які докази, які б підтверджували обставини, викладенні в зазначених вище поданнях та листах, які в кінцевому результаті було покладено в обґрунтування наявності підстав для позбавлення ОСОБА_1 статусу біженця. Оскаржуване рішення ґрунтується виключно на припущеннях, ймовірна причетність ОСОБА_1 до кримінальних правопорушень, у вчиненні яких останнього звинувачують, не підтверджена будь-якими доказами.

Разом з тим, матеріали особової справи 2017KYIV0025 підтверджують, що ні відповідачем - 1, ні відповідачем-2, не було вчинено жодних дій в межах наданих їм повноважень, які б свідчили про встановлення та перевірку відповідачами дійсних фактів щодо ОСОБА_1

Оперативність винесення оскаржуваного рішення відповідачем-1 фактично протягом доби з моменту надходження подання Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України ще раз свідчить про свідоме й протиправне нехтування відповідачами своїми права та обов`язками під час здійснення процедури позбавлення ОСОБА_1 статусу біженця.

Обставини, покладенні в обґрунтування наявності підстав для позбавлення ОСОБА_1 статусу біженця в оскаржуваному рішенні, були відомі відповідачам ще на момент винесення рішення ДМС України від 20 квітня 2018 року №135-18 про позбавлення статусу біженця, фактично досліджувались судом першої та апеляційної інстанції під час розгляду справи №826/8764/18 та були визнані такими, що належними та допустимими доказами не підтвердженні.

На думку суду, заперечення відповідача - 1, викладені у відзиві на позов є безпідставними та необґрунтованими, ДМС України не було надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували такі заперечення.

Так, процедура розгляду та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про позбавлення статусу біженця передбачена Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом МВС України від 07.09.2011р. за №649 (далі по тексту - Правила).

Відповідно до п. 7.1 Правил рішення про втрату або позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, може бути прийнято ДМС за поданням територіального органу ДМС за місцем проживання біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Підставами для подання територіального органу ДМС про втрату чи позбавлення статусу біженця та додаткового захисту є:

а) відомості, отримані безпосередньо територіальним органом ДМС щодо наявності підстав, зазначених у частині першій або п`ятій статті 12 Закону;

б) особиста заява біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, про втрату статусу біженця або додаткового захисту;

в) надходження до територіального органу ДМС клопотання органу Служби безпеки України, іншого органу державної влади про втрату особою статусу біженця або додаткового захисту;

г) надходження до територіального органу ДМС клопотання органу Служби безпеки України, іншого органу державної влади про позбавлення особи статусу біженця або додаткового захисту (п. 7.2 Правил).

Згідно з п. 7.4 Правил у разі отримання територіальним органом ДМС документів, що містять хоча б одну з підстав, що передбачені пунктом 7.2 або 7.3 цього розділу, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС:

а) реєструє відповідні документи у журналі реєстрації клопотань (додаток 30) та здійснює їх перевірку шляхом збирання в установленому порядку додаткової інформації;

б) у письмовій формі інформує особу, якій надано статус біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, про наявність підстав для втрати чи позбавлення її статусу біженця або додаткового захисту (крім випадків, коли відповідна особа подала заяву про наявність підстав для втрати нею статусу біженця або додаткового захисту).

Одночасно особі повідомляється, що під час розгляду відповідних матеріалів біженець або особа, якій надано додатковий захист, має право брати участь у розгляді шляхом надання відповідних пояснень (усних чи письмових) та надання матеріалів, які можуть мати суттєве значення при прийнятті відповідного рішення за результатами розгляду подання;

в) готує подання про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту або про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 31). Строк підготовки подання не може перевищувати двох місяців з дня отримання документів, що містять одну з підстав, передбачених пунктами 7.2 або 7.3 цього розділу.

У поданні про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, обов`язково зазначаються відомості щодо підстав для підготовки такого подання (особиста заява біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, клопотання органу Служби безпеки України чи іншого органу державної влади, власна ініціатива територіального органу ДМС), а також викладаються обставини, що підтверджують наявність підстав для втрати або позбавлення статусу біженця чи додаткового захисту або для скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

До подання долучаються документи, що підтверджують викладені у поданні факти, а також особова справа біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до п. 7.8 Правил рішення, передбачене пунктом 7.7 цього розділу, приймається ДМС протягом місяця з дня отримання подання територіального органу ДМС та особової справи біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Строк прийняття рішення може бути продовжено згідно з наказом ДМС, але не більш як до трьох місяців.

Пунктом 7.9 Правил передбачено, що протягом трьох робочих днів з дня прийняття рішення, передбаченого пунктом 7.7 цього розділу, ДМС в установленому порядку надсилає його разом з особовою справою біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, до територіального органу ДМС за місцем проживання такої особи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області не було дотримано процедури внесення подання про позбавлення позивача статусу біженця, оскільки ОСОБА_1 не було повідомлено у письмовий формі про наявність підстав для втрати чи позбавлення його статусу біженця; не було повідомлено позивача, що він має право брати участь у розгляді матеріалів шляхом надання відповідних пояснень (усних чи письмових) та надання матеріалів, які можуть мати суттєве значення при прийнятті відповідного рішення за результатами розгляду подання.

Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області протилежних доказів до суду надано не було.

Відповідно до частини дев`ятої статті 11 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" у поданні про втрату або позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, мають бути викладені обставини та долучені документи, що підтверджують наявність підстав для втрати або позбавлення статусу біженця чи додаткового захисту або для скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Однак, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, підставою внесення Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області подання про позбавлення позивача статусу біженця був лише лист ДМС від 27.03.2019р. №8.5-2422/2-19 та особова справа позивача №2017КYIV0025.

У той же час, зі змісту подання Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 27.03.2019р. №664/01/40-2019 вбачається, що жодних додатків, які підтверджують інформацію, зазначену в такому поданні Департаментом надано не було.

Крім того, як зазначено в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2019р. у справі №826/8764/18, у справі відсутні докази, які б свідчили, що ДМС України до вирішення питання про позбавлення позивача статусу біженця звертався із відповідними запитами до Міністерства закордонних справ України, Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх фактів щодо ОСОБА_1

Таких доказів не було надано відповідачами і під час розгляду адміністративної справи №640/5486/19.

Таким чином, суд приходить до висновку про протиправність дій Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області щодо внесення подання про позбавлення позивача статусу біженця.

Отже, з урахуванням вищевикладеного рішення від 28.03.2019р. №101-19 про позбавлення Громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 статусу біженця прийнято Державною міграційною службою України не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України; не обґрунтовано; з порушенням процедури його прийняття, а тому воно є протиправним та підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного позовні вимоги Громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У зв`язку з тим, що позивач на підставі п. 14 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 (адреса для листування: АДРЕСА_1 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (м. Київ, 02152, вул. Березняківська, 4-А, ) щодо внесення подання від 27.03.2019р. про позбавлення Громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 статусу біженця.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 9, ) від 28.03.2019р. №101-19 про позбавлення статусу біженця.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін