Справа № 400/1622/19
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/1622/19
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурія О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А :

30 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Миколаївській області про сплату боргу (недоїмки) від 21 лютого 2019 року № Ф-19910-17 по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі ЄСВ) у сумі, яка станом на 31 січня 2019 року складає 18 276,72 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що підприємницьку діяльність фактично не здійснював, а отже не був платником ЄСВ як фізична особа - підприємець. Крім того, з 05 січня 2017 року позивач працював як наймана особа за трудовими договорами, та ЄСВ за нього сплачували роботодавці.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що вимога про сплату боргу зі сплати єдиного внеску сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходу і зборів, що відповідає положенням Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та прийнята відповідно до вимог чинного законодавства. Фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування і є одночасно найманими працівниками, не звільняються від сплати ЄСВ та подання обов`язкової звітності за себе, як фізичної особи - підприємця. Сплата ЄСВ у цьому разі не здійснюється подвійно, адже за фізичну особу - підприємця, яка працює найманим працівником у юридичної особи, сплачує роботодавець.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Зокрема апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги що у період 2017 - 2019 років позивач не здійснював підприємницьку діяльність, а відтак і не отримував будь - якого доходу від неї. Апелянт стверджує, що сума боргу у розмірі 18 276,72 грн. є надмірним тягарем для нього. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що нарахування такої суми здійснено за формальним принципом - наявністю запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, без дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач з 25.09.2013 року зареєстрований як фізична особа-підприємець (код інн. НОМЕР_1 ). Того ж дня позивача взято на облік як платника єдиного внеску. Відповідно до інформаційної системи ДФС за ОСОБА_1 станом на 31.01.2019 рахувалась недоїмка зі сплати єдиного внеску на суму 18276,72 гривень за 2017 - 2018 року, яка складається з:

- за 2017 рік - 8448,0 грн.;

- за І квартал 2018 року - 2 457,18 грн.;

- за ІІ квартал 2018 року - 2 457,18 грн.;

- за ІІІ квартал 2018 року - 2 457,18 грн.

- за IV квартал 2018 року - 2 457,18 грн.

21 лютого 2019 року ГУ ДФС у Миколаївській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-19910-17, якою ОСОБА_1 визначено до сплати 18276,72 гривень недоїмки з єдиного внеску. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач повинен був сплачувати ЄСВ у розмірі, не меншому мінімального страхового внеску до внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про припинення підприємницької діяльності.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ).

Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до ч.8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зокрема зазначені у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (зміни до пункту цієї статті внесені з 01 січня 2017 року) .

За приписами ч.5 ст.8 цього Закону, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

З наведеного вбачається, що з 2017 року фізичні особи - підприємці, в тому числі і ті, які не одержували доходів, зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок, мінімальний розмір якого з 1 січня 2017 року становить 704 грн. на місяць (22% від 3200 грн), а з 2018 року 819,06 грн. на місяць (22% від 3723 грн).

До 1 січня 2017 року фізичні особи-підприємці, які не отримували доходи в звітному місяці, мали право не сплачувати єдиний соціальний внесок.

Пунктом 3 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 20.04.2015 року № 449 та ст.25 Закону 2464-VI визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Оскаржувана вимога відповідає формі, встановленій додатком 7 до Інструкції № 449.

Враховуючи, що позивач у 2017-2018 роках був зареєстрований як ФОП та перебував на обліку у відповідача, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ, з 01 січня 2017 року в нього виник обов`язок щодо сплати ЄСВ навіть у разі не отримання доходу.

Доводи апелянта, що в спірний період часу він перебував у трудових відносинах та ЄСВ за нього сплачував його роботодавець, судова колегія не приймає до уваги, оскільки чинним законодавством не передбачено, що підприємець, за якого ЄСВ платить роботодавець як за найманого працівника, може не сплачувати ЄСВ за себе.

Відповідно до ч.8 ст.4 Закону України ""Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Враховуючи, що запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача внесено до реєстру 29 березня 2019 року, то саме з цієї дати позивач не повинен сплачувати ЄСВ.

Зі змісту абз.3 ч.4 та ч.5 ст.25 Закону № 2464-VІ вбачається, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. В разі несплати боргу в добровільному порядку, вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Майновий стан апелянта буде досліджений виконавчою службою, в разі примусового виконання вимоги або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки.

Судова колегія не приймає до уваги посилання апелянта на його майновий стан, оскільки він жодним чином не спростовує обґрунтованість оскаржуваної вимоги.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості винесення відповідачем оскаржуваної вимоги.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 03 червня 2019 року, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко