Справа № 340/1368/19
Суддя: Г.М. Момонт
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м. Кропивницький Справа №340/1368/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Момонт Г.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження (письмове провадження) в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління ДФС у Кіровоградській області

про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2292-57 від 08.11.2018 р.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що оскаржувана вимога оформлена з порушенням порядку її винесення, оскільки відповідно до п.3 розділу ІІ Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 р. №1124, органом доходів і зборів не надіслано (не вручено) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) протягом трьох робочих днів з дня її винесення. Відповідно до п.4 розділу ІІ вказаного Порядку - вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів, однак до оскаржуваної вимоги не додано жодних розрахунків, не зазначено періоду за який нараховано заборгованість. Представник позивача наголошує на тому, що позивач як фізична особа-підприємець не здійснював діяльність, дохід не отримував. За нього щомісячно сплачувався єдиний соціальний внесок його роботодавцями, що можна відслідкувати у відповідних реєстрах та підтверджується копією трудової книжки. Представник позивача зауважує, що податкове законодавство України ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку. Представник позивача зазначає, що Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегульовано відносин щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та здійснення незалежної професійної діяльності, а із системного аналізу його норм вбачається, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Представник позивача вважає, що в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як фізичною особою-підприємцем, зокрема у періоди, коли він був найманим працівником, а не самозайнятою особою.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву у якому він заперечив щодо задоволення позову (а.с.20-21). Представник відповідача вказує, що на підставі відомостей від державного реєстратора від 14.05.2010 р. за №0000929 ОСОБА_1 взятий на податковий облік в податковій інспекції 17.05.2010 р. як фізична особа-підприємець та знаходився на загальній системі оподаткування, податкова звітність за період підприємницької діяльності не подавалася, станом на 07.11.2018 р. ОСОБА_1 не перебував в процесі припинення підприємницької діяльності. Представник відповідача зазначає, що згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів загальна сума заборгованості по ОСОБА_1 станом на 07.11.2018 р. становить 15 819,54 грн., на підставі цих даних Олександрійським управлінням ГУ ДФС у Кіровоградській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 р. №Ф-96221-53, згідно вимог чинного законодавства. Представник відповідача вважає, що позивачем не надано законодавчо обґрунтованих доказів для спростування позиції контролюючого органу та неправомірності прийняття оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.1).

05.07.2019 р. проведено перше судове засідання та розпочато розгляд справи по суті (а.с.26).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 р. визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду в адміністративній справі №340/1368/19 та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом (а.с.35-36).

Заяв, клопотань від учасників процесу до суду не надходило. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14.05.2010 р. зареєстрований як фізична особа-підприємець та взятий на облік як платник єдиного внеску, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.30-32).

З огляду на витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що ОСОБА_1 24.04.2019 р. припинено підприємницьку діяльність за власним рішенням (а.с.30-32).

Зважаючи на скрін зворотного боку інтегрованої картки платника єдиного соціального внеску ОСОБА_1 встановлено, що станом на 31.10.2018 р. недоїмка із єдиного соціального внеску становить 15 819,54 грн. (а.с.22).

На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів начальником Олександрійського управління ГУ ДФС у Кіровоградській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 р. №Ф-96221-53 У на суму єдиного соціального внеску - 15 819,54 грн. (а.с.11), копію якої позивачем додано до позовної заяви.

Водночас суд враховує, що позовні вимоги стосуються скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2292-57 від 08.11.2018 р.

Зважаючи на зміст клопотання про поновлення строку звернення до суду в якому зазначено реквізити вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-96221-53 від 07.11.2018 р., а не №Ф-2292-57 від 08.11.2018 р., а також беручи до уваги, що копія вимоги про сплату боргу (недоїмки) Ф-2292-57 від 08.11.2018 р. суду не надавалася, враховуючи, що представником відповідача у відзиві на позовну заяву підтверджено винесення відносно позивача саме вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-96221-53 У від 07.11.2018 р., суд дійшов висновку, що у позовних вимогах позивачем помилково вказано реквізити оскаржуваної вимоги - Ф-2292-57 від 08.11.2018 р., а тому предметом спору є правомірність винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-96221-53 від 07.11.2018 р.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2464-VI (далі за текстом - Закон №2464).

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

З огляду на п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 5 статті 8 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Відповідно до абз.3 ч.8 ст.9 Закону №2464 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з ч.12 ст.9 Закону №2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

З аналізу зазначених норм встановлено, що фізична особа-підприємець зобов`язана нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок в розмірі 22 відсотків бази нарахування єдиного внеску, а у випадку не отримання доходу у розмірі не менше ніж мінімальний страховий внесок.

Зважаючи на п.5 ч.1 ст.1 Закону №2464 мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2017 р. №1801-VIII установлено з 1 січня 2017 року мінімальну заробітну плату 3200 гривні.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 р. №2246-VIII установлено з 1 січня 2018 року мінімальну заробітну плату 3723 гривні.

Таким чином, сума мінімального стразового внеску у 2017 році становила 704,00 грн. (3 200,00 грн. х 22%), у 2018 році - 819,06 грн. (3 723,00 х 22%).

Отже, мінімальний розмір страхового внеску, який підлягав обов`язковій сплаті фізичною особою-підприємцем у 2017 році становив 8 448,00 грн., за 9 місяців 2018 року - 7 371,54 грн.

Суд враховує, що ч.4 ст.4 Закону №2464 наведено вичерпний перелік підстав за яких фізичні особи-підприємці звільняються від сплати за себе єдиного внеску.

Так, особи, зазначені у пунктах 4 та 51 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Зважаючи на те, що Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не звільняються від сплати Єдиного соціального внеску фізичні особи-підприємці, які працевлаштовані та за яких ЄСВ сплачують роботодавці, а тому посилання позивача на відсутність обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску з огляду на сплату за нього ЄСВ його роботодавцем є необґрунтованим та безпідставним.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивач як фізична особа-підприємець був зобов`язаний щомісяця нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок у розмірі не меншому ніж мінімальний розмір страхового внеску.

Відповідно до абз.1 ч.4 ст.25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

При цьому в розумінні п.6 ч.1 ст.1 Закону №2464 недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. №449 (далі за текстом - Інструкція №449).

Пунктом 1 Розділу VІ Інструкції №449 встановлено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Відповідно до абз.2 п.2 Розділу VІ Інструкції №449 у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Згідно з п.4 Розділу VІ Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Отже, якщо платник єдиного внеску не виконав обов`язку зі своєчасного нарахування та сплати ЄСВ, орган доходів і зборів на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів обчислює суму єдиного внеску, яку зазначає у вимозі про сплату боргу (недоїмки).

Як встановлено судом, ОСОБА_1 у період з січня 2017 року по вересень 2018 року включно не нараховував та не сплачував єдиний соціальний внесок у законодавчо встановленому розмірі, а тому відповідачем на підставі та у межах повноважень, а також з дотриманням інших засад визначених ч.2 ст.2 КАС України, сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 р. №Ф-96221-53 У на суму єдиного соціального внеску - 15 819,54 грн.

При цьому суд вважає безпідставним посилання позивача на порушення відповідачем вимог пункту 4 Розділу ІІ Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 р. №1124, оскільки такий порядок визначає процедуру подання та розгляду контролюючим органом скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, передбачених частинами десятою, одинадцятою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; скарг банків на рішення про накладення фінансових санкцій, передбачених частиною дванадцятою зазначеної статті.

Водночас пункт 4 Розділу ІІ вказаного Порядку визначає перелік документів, які свідчать про неправильність визначення суми недоїмки або прийняття рішення про накладення штрафу та нарахування пені. Однак такий перелік не свідчить, що усі визначені в ньому документи мають бути складені при винесенні вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Щодо невиконання відповідачем обов`язку із надіслання платнику єдиного соціального внеску вимоги про сплату боргу (недоїмки), суд зауважує, що така бездіяльність органу доходів і зборів не має наслідком визнання протиправною та скасування відповідної вимоги, а підлягає врахуванню під час обчислення законодавчо визначених строків для застосування процедури узгодження такої вимоги.

Стосовно посилання позивача на принципи податкового законодавства суд зазначає, що відповідно до п.1.3 ст.1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Таким чином, зважаючи що предмет спору стосується нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, то до спірних правовідносин не застосовуються принципи податкового законодавства визначені Податковим кодексом України.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до ст.139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат понесених позивачем. Натомість відповідачем не надано доказів понесення судових витрат у даній справі.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55, ) про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Дата складання повного рішення суду - 26 вересня 2019 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. Момонт