Справа № 823/5397/15
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/5397/15 Головуючий у 1 інстанції: Тимошенко В.П.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Карпушової О.В. Кучми А.Ю. Борейка Д.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 312 о/с від 06 листопада 2015 року про звільнення з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 г (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, капітана міліції ОСОБА_1 (У-409726) оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей Кам`янського районного відділу УМВС України в Черкаській області;

- зобов`язати УМВС в Черкаській області поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей Кам`янського районного відділу;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області прийняти ОСОБА_1 на посаду інспектора Кам`янського відділення Національної поліції Смілянського відділу Національної поліції.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2016 р. постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 травня 2017 року постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду.

За наслідком нового розгляду справи, постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо не вирішення питання про прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України, відповідно до пункту 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» та зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області вирішити питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України відповідно до пункту 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» та прийняти відповідне рішення. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 312 о/с від 06 листопада 2015 року про звільнення з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, капітана міліції ОСОБА_1 (У-409726) оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей Кам`янського районного відділу. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області вирішити питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України відповідно до пункту 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» та прийняти відповідне рішення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що звільнення позивача відбулося правомірно, з дотриманням норм спеціального законодавства.

12 серпня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, згідно наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 88 о/с від 06 червня 2005 р.

Наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області №193 о/с від 30 липня 2013 р. позивач призначений на посаду оперуповноваженого КМСД Кам`янського РВ УМВС України в Черкаській області.

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області №312 о/с від 06 листопада 2015 року позивача звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 «г» (через скорочення штатів).

Підставою для прийняття такого наказу зазначено Закон України «Про Національну поліцію».

Після звільнення із міліції позивач з 31 вересня 2017 року перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 з повним державним забезпеченням, згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 15 квітня 2019 року №1217; контрактів про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу від 23 березня 2017 р. та від 28 лютого 2018 р.

Позивач, вважаючи такий наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області №312 о/с від 06 листопада 2015 року незаконним, звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки регулюється Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII "Про міліцію", в редакції чинній на момент виникнення правовідносин.

Згідно статті 18 вказаного Закону, порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням № 114, згідно з пунктом 8 якого, дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема у зв`язку зі скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

В силу пункту 64 "г" Положення № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Разом з цим, на момент розгляду цієї справи Закон України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" втратив чинність та вступив у дію Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ "Про Національну поліцію".

Згідно пункту 1 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію", цей Закон набирає чинності через три місяці з дня наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; 2) частини сьомої статті 15 та частини п`ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Так, Закон України "Про Національну поліцію" опублікований в газеті Голос України 06 серпня 2015 року за № 141-142, набрав чинності 07 листопада 2015 року.

Враховуючи викладене, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17- 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону набирають чинності з 07 серпня 2015 року.

Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію", з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Пунктами 9, 10, 11 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, можуть були прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або неприйняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Як зазначалося, наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області №312 о/с від 06 листопада 2015 року капітана міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 «г» (через скорочення штатів).

Підставою для прийняття такого наказу зазначено Закон України «Про Національну поліцію» (Т.1 а.с 86).

Так, пунктом 64 «г» Положення №114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Таким чином, вищезазначені норми Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та Положення № 114, на які йдеться посилання в оскаржуваному наказі, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, керівник органу прямо зобов`язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

Апелянт вказує, що позивач своїм правом на проходження служби в оранах поліції не скористався, відповідної заяви не надав.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивач наполягає на тому, що 06 листопада 2015 року він написав рапорт про прийняття його до Національної поліції, який було подано до управління кадрового забезпечення УМВС України в Черкаській області.

Разом із цим, згідно довідок управління Міністерства внутрішніх справ в Черкаській області від 22 лютого 2016 року №14/9-75 та Головного управління Національної поліції України в Черкаській області від 24 лютого 2016 року №418/12/9/01-2016 року рапорт позивача про звільнення з ОВС України, у зв`язку з переходом у встановленому порядку на службу до Національної поліції до відділу кадрового забезпечення Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області не надходив та в журналі вхідної кореспонденції не реєструвався, так само, як і заява про прийняття на службу до Національної поліції до відділу кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції України в Черкаській області не надходила та в журналі вхідної кореспонденції не реєструвалась (Т. 1а.с. 73,88).

До матеріалів справи позивачем додано нотаріально засвідчені пояснення гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 , які підтверджують обставини написання позивачем рапорту про звільнення з ОВС України, у зв`язку з переходом до Національної поліції та заяви щодо прийняття на службу в поліцію і їх направлення до УКЗ УМВС разом із іншими працівниками, які в подальшому були зараховані на посади в новоутворений орган (поліцію) (Т. 1, а.с. 186, 187).

Крім цього, на підтвердження факту виконання позивачем своїх службових обов`язків з 07 по 12 листопада 2015 року, позивачем надано копії з книги інструктажів із заходів безпеки при поводженні з табельною вогнепальною зброєю Кам`янського відділення поліції Смілянського відділу поліції ГУ Національної поліції в Черкаській області, рапорту позивача від 12.11.2015 р. про розкриття злочину, книги розстановки нарядів Кам`янського відділення поліції Смілянського відділу поліції ГУ Національної поліції в Черкаській області.

Отже, вказаний рапорт позивача підтверджує відсутність його відмови від проходження служби в поліції.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач вчасно скористався наданим йому Законом №580-VІІІ правом на подачу заяви про прийняття на службу до поліції, що, відповідно до приписів Закону № 580-VІІІ, вважається наявністю його згоди на проходження служби в поліції.

Разом з цим, із незалежних від позивача причин, його рапорт щодо проходження служби в поліції не надійшов до органу внутрішніх справ, у якому працював позивач та не був розглянутий у встановленому порядку.

У зв`язку із цим, позивачу не було запропоновано жодної посади в поліції, а отже, не виконано обов`язку встановити можливість використання його на службі в органах поліції.

Отже, в даному випадку, відповідачем не було забезпечено права позивача щодо проходження служби в поліції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуваний наказ Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області №312 о/с від 06 листопада 2015 року був виданий з порушенням вимог законодавства, всупереч вимогам пунктів 9, 10, 11 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію".

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області №312 о/с від 06 листопада 2015 року позивача звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 «г» (через скорочення штатів).

Щодо можливості поновлення позивача на попередній службі, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з нормами п. 5 ч. 2 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою, ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Також, у вказаних правових позиціях Верховного Суду України зазначено, що у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено. У разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16.09.2015 р. №730, ліквідовані територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, серед яких управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області та Кам`янський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області.

Згідно ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Частиною 2 ст. 104 ЦКУ передбачено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно Витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом, 26.09.2018 р. Кам`янський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, як юридичну особу - припинено.

З наведенного слідує, що юридична особа, в якій позивач був працевлаштований, припинена шляхом її ліквідації.

Згідно положень ст. 104 ЦКУ, ліквідація - це така форма припинення діяльності юридичної особи, за якої перестають існувати всі її права та обов`язки без переходу прав та обов`язків у порядку правонаступництва до інших юридичних осіб, тобто є припиненням всіх прав і обов`язків юридичної особи без визначення правонаступника.

При цьому, наказом МВС України від 06.11.2015 р. №1388 «Про організаційно-штатні питання» скасовано всі штати та скорочено усі посади в органах МВС України в Черкаській області.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що поновлення позивача на посаді оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей Кам`янського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області не є можливим, з огляду на те, що юридична особа в якій позивач був працевлаштований ліквідована, а посада позивача, в силу наказу МВС України від 06.11.2015 р. №1388 «Про організаційно-штатні питання», скорочена.

Згідно статті 52 Закону України "Про Національну поліцію", з метою добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обов`язки за відповідною вакантною посадою, у випадках, передбачених цим Законом, проводиться конкурс на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади.

Конкурс проводиться відповідною поліцейською комісією.

Частиною першою статті 51 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що для забезпечення прозорого добору (конкурсу) та просування по службі поліцейських на підставі об`єктивного оцінювання професійного рівня та особистих якостей кожного поліцейського, відповідності їх посаді, визначення перспективи службового використання в органах поліції утворюються постійні поліцейські комісії.

Таким чином, Законом України "Про Національну поліцію" передбачено певну процедуру прийняття на службу в органи Національної поліції, що вимагає вчинення певних дій як осіб, які приймаються на службу в поліції (як таких, що приймаються на службу вперше, так і для колишніх працівників міліції, які виявили бажання працювати в поліції), а також посадових осіб органів (закладів, установ) поліції.

Вирішуючи дану справу, колегія суддів бере до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року по даній справі № 823/5397/15, згідно якої: «37… адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

39. За такого правового врегулювання, адміністративний суд позбавлений можливості зобов`язати орган державної влади прийняти позивача на роботу, оскільки прийняттю на службу до Національної поліції передує встановлена законодавством процедура конкурсу та перевірки, яка може бути проведена лише вищезазначеним органом державної влади.

40. Враховуючи наведене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про необхідність зобов`язання ГУНП в Черкаській області вирішити питання щодо прийняття позивача на службу в поліцію, оскільки адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади».

Згідно абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на наведене, також, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що у даній справ захист та поновлення порушеного права позивача можливий лише шляхом зобов`язання Головного управління Національної поліції в Черкаській області вирішити питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу в поліцію.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про те, що звільнення позивача відбулося правомірно, з дотриманням норм спеціального законодавства, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229,243,315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Карпушова О.В. Кучма А.Ю.
Повний текст постанови виготовлено 26.09.2019 року