Справа № 750/6220/19
Суддя: Логвіна Т. В.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/6220/19
Провадження № 2-а/750/192/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого судді Логвіної Т.В.,

при секретарі Примак Т.В.,

за участю позивача

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону № 2 полку № 1 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Волошина Максима Валерійовича про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати дії інспектора поліції протиправними, скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, мотивуючи свої вимоги тим, що він не порушував Правила дорожнього руху України, постанову складено з порушенням положень КУпАП України та виклад обставин справи про адміністративне правопорушення не відповідає дійсності, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надійшов відзив на позов та диск з відеозаписом події.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 зазначеного Закону визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського,пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306(далі -ПДР України) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 2.1 "а" ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Відповідно до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно ч.1статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23 травня 2019 року, вбачається, що 23 травня 2019 року о 10-43 год. водій ОСОБА_2 в Київській області, броварському районі, с. Семиполки, вул. Київська, 193-А, керуючи транспортним засобом VW TRANSPORTER, н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 79 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 29 км/год., швидкість руху автомобіля вимірювалась приладом TruCam ТС №000701 та не мав при собі посвідчення водія, реєстраційного свідоцтва на транспортний засіб, а саме не пред`явив їх для перевірки, чим порушив п. 12.4 та п.2.4 ПДР України, у зв`язку з чим його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Пунктом 2 ч.1ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав). Інших підстав для перевірки документів на право керування ТЗ,у відповідача не було.

Відносно позивача не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, зокрема за перевищення встановленого обмеження швидкості руху в населеному пункті на 29 км/год., яке пред`являлось позивачу перед прийняттям оскаржуваної постанови.

Відповідачем надано відеозапис, на якому зафіксовано автомобіль із незрозумілим номерним знаком.

Таким чином, належних та допустимих доказів вчинення позивачем вказаного правопорушення в матеріалах справи немає.

Оскільки відповідачем належним чином не за документовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України, суд дійшов висновку про неправомірність вимоги посадової особи відповідача до позивача про пред`явлення документів в т.ч. посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а позивач, в свою чергу, не був зобов`язаний виконувати дану вимогу, і тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1ст.126 КУпАП.

Суд враховує, що згідно із ч. 1ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено суду наявності підстав вважати, що позивач вчинив або мав намір вчинити правопорушення, яке могло б бути підставою для вимагання працівником поліції пред`явлення документів.

Таким чином, суб`єктом владних повноважень не доведено суду правомірності прийнятого ним рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 березня 2019 року по справі №686/11314/17.

Крім того, в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення міститься прізвище особи « ОСОБА_3 », проте як згідно паспортних даних прізвище позивача « ОСОБА_4 », що теж вказує на те, що суб`єктом владних повноважень не були встановлені всі обставини справи, передбачені ст. 283 КУпАП.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, не надано до суду належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтвердили факт порушення позивачем ОСОБА_1 вимог ПДР України , а відповідно скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, є недоведеним, тому притягнення останнього до адміністративної відповідальності шляхом винесення спірної постанови не може вважатися законним і обґрунтованим, внаслідок чого, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, як протиправна.

Згідно п.3 ч.3ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 23 травня 2019 року, якою позивача визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.126 КУпАП України, підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Відтак судом встановлено підстави для задоволення позову в цій частині і захисту прав позивача.

Що стосується вимог позову в частині визнання дій інспектора поліції протиправними, то підстав для цього не встановлено, оскільки суд має право прийняти тільки одне з рішень, передбачених ч. 3 ст. 286 КАС України, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 77, 241-246, 286 КАС України, ст. 251 КУпАП, суд

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову серії НК №696746 інспектора роти № 2 батальйону № 2 полку № 1 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Волошина Максима Валерійовича (м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9) про притягнення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмово провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 27.09.2019.

Суддя: