Справа № 810/4031/17
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4031/17 Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Епель О.В., Мельничука В.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області

на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року

у справі № 810/4031/17 (розглянуту у письмовому провадженні)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Чернігівській області), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- № від 29.08.2017 року про застосування штрафної (фінансової) санкції у розмірі 6800,00 грн. за порушення ст.15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР із змінами та доповненнями, а саме: на господарській одиниці, що не має статусу суб`єкта господарювання громадського харчування, здійснювався продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці, а саме пива кетового;

- № від 29.08.2017 про застосування штрафної (фінансової) санкції у розмірі 17000,00 грн. за порушення ч.37 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР із змінами та доповненнями, а саме: на торговій точці здійснюється зберігання алкогольних напоїв (пива) у місцях, не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання;

- № від 29.08.2017 року про застосування штрафної (фінансової) санкції у розмірі 17000,00 грн. за порушення ч.14 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР із змінами та доповненнями, а саме: на торговій точці здійснювалася реалізація алкогольних напоїв (пива) без наявної ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом);

- № від 30.08.2017 про застосування штрафної (фінансової) санкції у розмірі 1,00 грн. за порушення п.1 п.2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР із змінами та доповненнями, а саме: проведення розрахункових операцій без застосування реєстратора розрахункових операцій, без роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункових операцій.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на момент складання акта перевірки та складання податкових повідомлень-рішень від 29.08.2017 №№; ; від 30.08.2017 № позивач не був суб`єктом господарювання, а тому застосування до нього визначених у цих податкових повідомленнях-рішеннях штрафних санкцій не є правомірним, оскільки позивачем припинено підприємницьку діяльність про що 09.08.2017 року внесено запис до ЄДРПОУ. Крім того, позовні вимоги обґрунтовано протиправністю висновків відповідача щодо допущення позивачем порушень законодавства зафіксовані в акту перевірки.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області від 29.08.2017 № , № , № 000328140 та від 30.08.2017 № .

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням Головним управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області подано апеляційну скаргу, в якій відповідач просить скасувати оскаржуване рішення та в цій частині ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивачем надано відзивів (заперечення) на апеляційну скаргу.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, головним державним ревізором-інспектором відділу фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління аудиту Головного управління ДФС у Чернігівській області Товстоліс В.О. та головним державним ревізором-інспектором відділу фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління аудиту Головного управління ДФС у Чернігівській області Плахута Є.П., на підставі наказу Головного управління ДФС у Чернігівській області від 04.08.2017 №1137 «Про проведення фактичних перевірок» та направлень на перевірку від 07.08.2018 №1481 та №1482, 09.08.2017 року проведено фактичну перевірку магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , діяльність в якому здійснює суб`єкт господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 .

За результатом перевірки складено акт перевірки від 09.08.2017 №0216/25/03/РРО/ (далі - акт перевірки) ( а.с. 114-117).

Під час перевірки встановлено «…факт реалізації алкогольних напоїв та їх зберігання без наявності ліцензії та права роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом), а саме 09.08.2017 о 9 год. 40 хв. реалізовано 1 стакан 0,5 л. пива «Оболонь» за ціною реалізації 12,00 грн. для споживання на місці проведення розрахунків в магазині. На місці проведення розрахунків в магазині під час перевірки зберігались алкогольні напої (пиво) у місцях не внесених до Єдиного державного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв, а саме під час проведення перевірки в магазині що перевірявся зберігалось (перебувало в реалізації) пиво «Оболонь» в кількості 1 кега 50 л. Документи про отримання вищезазначеного пива під час перевірки в магазині були відсутні, до перевірки не надано. При реалізації пива на суму 12,00 грн. РРО не застосовувався, фіскальний чек не видавався. Після ознайомлення з актом перевірки ФОП ОСОБА_1 відмовився від підпису акта перевірки та подання пояснень».

Відповідно до висновків перевірки, викладених у вказаному акті під час перевірки встановлено наступні порушення:

- п.1; 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР (із змінами та доповненнями);

- ст. 15 Закону України від 19.12. 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва, обігу спирту етилового, плодового і коньячного, алкогольних напоїв і тютюнових виробів».

На підставі висновків викладених в акті перевірки ГУ ДФС у Чернігівській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 29.08.2017 року, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 6800,00 грн. за порушення ст.15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР із змінами та доповненнями, а саме: на господарській одиниці, що не має статусу суб`єкта господарювання громадського харчування, здійснювався продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці, а саме пива кетового;

- № від 29.08.2017, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 17000,00 грн. за порушення ч.37 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР із змінами та доповненнями, а саме: на торговій точці здійснюється зберігання алкогольних напоїв (пива) у місцях, не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання;

- № від 29.082017 року, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 17000,00 грн. за порушення ч.14 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР із змінами та доповненнями, а саме: на торговій точці здійснювалася реалізація алкогольних напоїв (пива) без наявної ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом);

- № від 30.08.2017, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 1,00 грн. за порушення ч. п.1 п.2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР із змінами та доповненнями, а саме: проведення розрахункових операцій без застосування реєстратора розрахункових операцій, без роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункових операцій.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що як на час винесення спірних податкових повідомлень-рішень так і при проведенні самої перевірки підприємницьку діяльність позивача було припинено, відтак не вбачається можливим притягнути його до відповідальності. Крім того, судом першої інстанції зроблено висновки щодо безпідставності доводів податкового органу з приводу допущення позивачем порушень вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Чернігівській області зазначається про хибність висновків суду першої інстанції щодо припинення підприємницької діяльності позивача як на час винесення спірних рішень так і на день проведення перевірки.

Такі доводи податкового органу є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 790 від 02.06.2003 року, визначається механізм застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Відповідно до п. 3 цього Порядку до суб`єктів господарювання, винних у вчиненні порушень, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірах, передбачених Законом.

Згідно з п. 5 цього ж Порядку підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є акт перевірки додержання суб`єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства; результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб`єкта господарювання, пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

З аналізу наведених правових норм слідує що фінансові санкції у вигляді штрафу за порушення ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», як різновид фінансово-господарських санкцій, можуть бути застосовані виключно до суб`єктів господарювання.

Згідно із частинами 1, 2 статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до частини 1 статті 58 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 припинена 09.08.2017, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відтак, станом на час проведення перевірки та прийняття відповідачем оскаржуваних рішень, у позивача був відсутній статус фізичної особи - підприємця.

Враховуючи, що позивач не є суб`єктом правопорушення, передбаченого статтею 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року № 481/95-ВР, а тому відсутні правові підстави для застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 40800,00 грн..

За таких обставин, спірні податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Чернігівській області від 29.08.2017 № ; від 29.08.2017 №; від 29.08.2017 № є протиправними та підлягають скасуванню.

Також, з огляду на відсутність у позивача статусу фізичної особи - підприємця, до нього не може бути застосовано і штрафні санкції за порушення ч. п.1 п.2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 6 липня 1995 року N 265/95-ВР (надалі Закон N 265/95-ВР).

Згідно з пунктами 1, 2 ,12 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції;

12) вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

У статті 2 вказаного Закону визначено, що розрахунковий документ - це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України є Закон України від 19.12.1995 №481/95-BP «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон №481/95-BP; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до наданого у статті 1 Закон №481/95-BP визначення, алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00 , 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до статті 16 Закону №481/95-BP контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

За приписами пункту 11 частини першої статті 15-3 Закону №481/95-BP забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів у невизначених для цього місцях торгівлі.

Згідно частини шостою статті 15-3 Закону №481/95-BP, продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Частиною чотирнадцятою статті 15 Закону №481/95-BP визначено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до положень статті 1 Закону №481/95-BP, роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування.

Місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

Основні вимоги до роздрібної торгівлі алкогольними напоями визначено Правилами роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 30.07.1996 №854 (далі - Правила №854).

Ці правила поширюються на всіх суб`єктів господарювання на території України незалежно від форм власності, які зареєстровані в установленому порядку і мають ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, отриманий згідно з вимогами законодавства (пункт 3 Правил №854).

Відповідно до пункту 22 Правил № 854 Продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці здійснюється тільки закладами ресторанного господарства та спеціалізованими відділами підприємств, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Частиною 37 статті 15 Закону №481/95-BP установлено, що зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб`єкта господарювання з обов`язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання. Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - перелік місць зберігання, який ведеться органами доходів і зборів і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників (абз. 21,22 ст.1 Закону №481/95-BP ).

Аналогічні приписи визначені пунктом 16 Правил № 845, де вказано, що зберігання алкогольних напоїв здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв, внесених до Єдиного державного реєстру місць зберігання, які відповідають вимогам нормативно-правових актів з питань охорони праці, здоров`я та навколишнього природного середовища, протипожежної безпеки, а також санітарних норм і правил. Місця зберігання алкогольних напоїв повинні добре вентилюватися, не мати стороннього запаху, бути непроникними для прямих променів світла, обладнані охоронною сигналізацією. Суб`єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вносять до Єдиного державного реєстру місць зберігання тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Відповідно до пункту 26 Правил № 845 Під час продажу алкогольних напоїв продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу.

Згідно з частиною другою статті 17 Закону № 481/95-ВР, до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів:

- у разі порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6800 гривень;

- зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень;

- оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом) - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

З системного аналізу статей 15-3 та 17 Закону №481/95-BP слідує, що до суб`єкта господарювання, що не має статусу суб`єкта господарювання громадського харчування, підприємства з універсальним асортиментом товарів, можуть застосовуватися фінансові санкції за порушення ст. 15-3 тільки у разі продажу алкогольних напоїв на розлив саме з метою споживання на місці.

Як вбачається з наявних матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем встановлено факт продажу алкогольних напоїв (пива). Зокрема, позивачем реалізовано 1 стакан пива ємністю 0,5 л. на розлив, в магазині, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Основні вимоги щодо роботи суб`єктів господарської діяльності (закладів, підприємств) усіх форм власності, що здійснюють діяльність на території України у сфері ресторанного господарства регламентовано Правилами роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, затвердженими Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002 №219 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20.08.2002 за №680/6968 (далі - Правила №219).

Відповідно до абзаців 1-3 пункту 1.3 Правил №219, ресторанне господарство - вид економічної діяльності суб`єктів господарської діяльності щодо надавання послуг відносно задоволення потреб споживачів у харчуванні з організуванням дозвілля або без нього; заклад ресторанного господарства - організаційно-структурна одиниця у сфері ресторанного господарства, яка здійснює виробничо-торговельну діяльність: виробляє і (або) доготовляє, продає і організовує споживання продукції власного виробництва і закупних товарів, може організовувати дозвілля споживачів.

Поряд із цим, відповідачем не підтверджено факту реалізації позивачем алкогольного напою на розлив саме для споживання на місці, відтак приміщення магазину де здійснено перевірку не слід розцінювати як місце споживання алкогольних напоїв.

З огляду на викладене, відсутня друга ознака, яка має визначальне значення для кваліфікації порушення закріпленого в статті 15-3 Закону - споживання таких напоїв на місці, оскільки в ньому не вказано, з яких саме підстав відповідач дійшов висновку, що позивачем продаж алкогольних напоїв здійснювався для споживання кінцевим споживачем на місці.

Щодо встановленого податковим органом, зберігання позивачем алкогольних напоїв (пива) у місцях, не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання, колегія суддів зазначає наступне.

На виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо державного регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 07.02.2002 року № 3032-III наказом Державної податкової адміністрації України 28.05.2002 року № 251 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.08.2002 року за № 670/6958, затверджено Порядок ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання (далі по тексту - Порядок).

Відповідно до пункту 1.1 Порядку Єдиний державний реєстр місць зберігання (далі Єдиний реєстр) - це перелік місць, що використовуються для зберігання спирту, та приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі - місце зберігання), який містить відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Згідно з п. 7 Порядку передбачено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування у разі виявлення порушень у сфері виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів зобов`язані повідомити про ці порушення орган, який видав ліцензію на провадження зазначеного виду діяльності. Згідно з пп. 3 п.5 вказаного Порядку матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Поряд з цим, згідно приписів статті 15 Закону № 481/95 ВР зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру.

Згідно ст. 1 Закону України Закону України № 481/95-ВР місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Отже, зазначені норми встановлюють обов`язок суб`єктів господарювання саме після отримання ліцензії на продаж алкогольних напоїв зберігати спирт, алкогольні напої та тютюнові вироби виключно в спеціальних місцях зберігання, які зафіксовані в Єдиному державному реєстрі місць зберігання.

Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб`єкта господарювання з обов`язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

До заяви додаються копія виданої заявнику ліцензії на відповідний вид діяльності, засвідчена нотаріально або посадовою особою органу ліцензування, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням.

Суб`єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Довідка про внесення місця зберігання до Єдиного реєстру видається суб`єкту господарювання протягом семи календарних днів від дня подання заяви.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що обов`язок у суб`єкта господарювання щодо внесення до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів виникає саме після отримання останнім ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами та відповідності такого місця поняттю «місце зберігання» у розумінні Закону України № 481 /95-ВР .

Як вбачається з матеріалів справи, у позивача як суб`єкта господарської діяльності відсутня ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, що не заперечується позивачем.

Поряд із цим, як вірно встановлено судом першої інстанції, на день здійснення перевірки позивач не являвся зареєстрованим у встановленому порядку як суб`єкт господарювання, що здійснює роздрібну торгівлю алкогольними напоями, відтак не міг мати будь-якої діючої ліцензії та відповідно позбавлений обов`язку щодо внесення до Єдиного реєстру відомостей про місце зберігання алкогольних напоїв.

Вищезазначені висновки повністю відповідають висновкам Верховного Суду у справі 820/2767/17 де суд зазначив, що необхідність внесення відомостей до Єдиного реєстру виникає саме після отримання відповідних дозвільних документів на продаж алкогольних напоїв, у контексті розуміння Закону № 481/95-ВР.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, посадовими особами під час перевірки, окрім спірних рішень, складено адміністративний протокол серії АА № 414618 від 09.08.2017 відносно позивача про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 155 КУпАП за порушення норм Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

При цьому, постановою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 08.11.2017 у справі № 729/937/17 (пр. № 3/729/275/17), як вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень, ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Вказаним рішенням суду, окрім іншого, встановлено відсутність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого ч.1ст.155-1 КУпАП, оскільки такий не відноситься до числа суб`єктів вказаного правопорушення.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності та необґрунтованості спірних рішень про застосування до позивача штрафних санкцій.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: О.В. Епель

В.П. Мельничук