Справа № 226/386/19
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року справа №226/386/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Сіваченка І.В., Ястребової Л.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 р. (повний текст виготовлено 31 липня 2019 року у м. Слов`янськ) у справі № 226/386/19 (головуючий І інстанції суддя Дмитрієв В.С.) за позовом ОСОБА_1 до Обласного центру медико-соціальної експертизи, треті особи: Мирноградське міське відділення Виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, Державне підприємство "Мирноградвугілля" ВП "Шахта "Капітальна" Державного підприємства "Мирноградвугілля" про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

07.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Обласного центру медико-соціальної експертизи, треті особи Мирноградське міське відділення Виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, Державне підприємство "Мирноградвугілля" ВП "Шахта "Капітальна" Державного підприємства "Мирноградвугілля", в якій просив скасувати акт огляду № 678 від 12.05.1985 року та зобов`язати відповідача провести його повторний огляд з встановленням втрати професійної працездатності станом на 01.02.1985 року та призначити інвалідом III групи з 01.02.1985 року безстроково (а.с. 2-5).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 120-122).

Позивач з таким судовим рішенням не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що на час огляду позивача в Донецькому обласному ЛТЕК при встановленні групи інвалідності діяло «Положення про лікарсько-трудові експертні комісії», затверджене постановою Ради Міністрів України і Українською Радою професійних профспілок від 28 березня 1985 року № 134. Відповідно до п. 3 цього Положення ЛТЕК при встановленні групи інвалідності керуються інструкцією по визначенню груп інвалідності, затвердженою Міністерством охорони здоров`я СРСР, Державним комітетом СРСР по праці і соціальним питанням ВЦРПС і після перенесеної черепно-мозкової травми йому повинні бути призначити мінімум III групу інвалідності безстроково і перевести працювати на поверхню, на нижчеоплачувану працю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник третьої особи та відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13 травня 1980 року був травмований під час виконання трудових обов`язків на шахті ім. А.Г. Стаханова в м. Димитров Донецької області та отримав травму голови та плеча, що підтверджується Актом про нещасний випадок на виробництві № 256 від 30 липня 1980 року (діагноз за листком непрацездатності: травматичний церебральний арохноідіт помірний правобічний гемінарез травматичний неврит слухового нерва) (а.с. 98-99).

У 1983 році позивач був оглянути у ЛТЕК Донецької області і йому було встановлено 50 відсотків втрати працездатності та призначено 3 групу інвалідності (трудове каліцтво).

Під час чергового медичного огляду ЛТЕК, 12 травня 1985 року, втрата працездатності ОСОБА_1 визначена у розмірі 40%, при цьому інвалідність не встановлена (а.с. 14-17).

Отримавши лист Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної держаної адміністрації від 12 жовтня 2017 року № 4-1109-24-1.1.1 щодо застосування у визначенні відсотків втрати працездатності ОСОБА_1 у 1985 році згідно «Таблиці для визначення відсотка постійної втрати загальної працездатності від нещасних випадків» Додаток №1 до Інструкції Міністерства Фінансів СРСР від 18 травня 1960 року «О порядке врачебного освидетельствования страхователей", позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про зобов`язання провести повторний огляд із встановленням втрати професійної працездатності станом на 1 лютого 1985 року та визнати інвалідом ІІІ групи з 1 лютого 1985 року безстроково.

Рішенням Краматорського міського суду від 16 травня 2018 року у справі № 234/19311/17, залишеного без змін постановою Апеляційного суду Донецької області від 14 серпня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 9 січня 2019 року судові рішення скасовані, провадження у справі № 234/19311/17 закрито у зв`язку з порушенням правил підсудності (а.с. 26-29).

7 лютого 2019 року позивач звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства з даним позовом.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Згідно положень Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" особи з інвалідністю в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій осіб з інвалідністю (ст. 2, 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні").

Матеріалами справи підтверджено, що час огляду ОСОБА_1 у ЛТЕК 12 травня 1985 року діяло, зокрема, Положення про лікарсько-трудові експертні комісії, затверджене постановою Ради Міністрів УРСР і Українською Республіканською Радою професійних спілок від 28 березня 1985 року N 134 (Далі - Положення № 134).

Лікарсько-трудові експертні комісії /ЛТЕКи/ згідно з Законом Української РСР «Про охорону здоров`я» проводять експертизу тривалої або постійної втрати працездатності громадян.

Основними завданнями лікарсько-трудових експертних комісій є: визначення стану працездатності, тривалої або постійної її втрати, встановлення групи та причини інвалідності; визначення для інвалідів умов та видів праці, робіт і професій, доступних їм за станом здоров`я, а також умов і методів, за допомогою яких порушена працездатність може бути відновлена або підвищена, перевірка правильності використання інвалідів на роботі відповідно до висновків комісій; сприяння зміцненню здоров`я населення, попередженню інвалідності (п. 2 Положення № 134).

Лікарсько-трудові експертні комісії при встановленні інвалідності керуються інструкцією по визначенню груп інвалідності, затвердженою Міністерством охорони здоров`я СРСР, Державним комітетом СРСР по праці і соціальних питаннях і ВЦРПС.

Розділом V зазначеного Положення передбачено, що строк переогляду при визначенні ступеню втрати професійної працездатності в процентах установлюється один раз на шість місяців, рік або два роки залежно від характеру наслідків каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я та можливості повного або часткового відновлення працездатності.

Ступінь втрати працездатності в процентах установлюється без зазначення строку переогляду, якщо у робітника чи службовця наслідки ушкодження здоров`я, пов`язаного з виконанням ним трудових обов`язків, призводять до встановлення групи інвалідності без зазначення строку переогляду, а також чоловікам після досягнення 60 років і жінкам після досягнення 55 років.

Згідно п.п. 29-30 Положення № 134 при незгоді оглянутого з рішенням районної, міжрайонної, міської лікарсько-трудової експертної комісії він протягом місяця має право подати про це письмову заяву до обласної, центральної міської /в містах республіканського підпорядкування/ лікарсько-трудової експертної комісії, або до лікарсько-трудової експертної комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного відділу соціального забезпечення. Комісія, що проводила огляд, або відділ соціального забезпечення в 3-денний строк з дня одержання заяви надсилають усі наявні документи разом з заявою на розгляд обласної, центральної міської /в містах республіканського підпорядкування/ лікарсько-трудової експертної комісії, яка не пізніше місяця з дня подання заяви проводить переогляд хворого і виносить рішення по даному випадку.

У разі оскарження безпосередньо в обласну, центральну міську /в містах республіканського підпорядкування/ лікарсько-трудову експертну комісію 3-денний строк обчислюється з дня надходження запиту цих комісій до районної, міжрайонної, міської лікарсько-трудової експертної комісії.

Рішення обласної, центральної міської /в містах республіканського підпорядкування/ лікарсько-трудової експертної комісії може бути оскаржене в Міністерство соціального забезпечення УРСР.

Міністерство соціального забезпечення УРСР при виявленні фактів порушення законодавства про лікарсько-трудову експертизу доручає іншому складові обласної, центральної міської /в містах республіканського підпорядкування/ лікарсько-трудової експертної комісії заново розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, рішення по якому оскаржується, а також вживає інших заходів, що забезпечують додержання соціалістичної законності при проведенні лікарсько-трудової експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач висновок ЛТЕК від 12 травня 1985 року не оскаржував.

Протягом 1983-2002 років позивач проходив огляди МСЕК, неодноразово оглядався на обласних МСЕК у порядку оскарження рішення міжрайонної МСЕК та обстежувався в умовах Українського Державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем м. Дніпропетровська.

Лише отримавши лист Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної держаної адміністрації від 12 жовтня 2017 року №4-1109-24-1.1.1 щодо застосування у визначенні відсотків втрати працездатності ОСОБА_1 у 1985 році згідно «Таблиці для визначення відсотка постійної втрати загальної працездатності від нещасних випадків» Додаток № 1 до Інструкції Міністерства Фінансів СРСР від 18 травня 1960 року «О порядке врачебного освидетельствования страхователей", позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про зобов`язання провести повторний огляд із встановленням втрати професійної працездатності станом на 1 лютого 1985 року та визнати інвалідом ІІІ групи з 1 лютого 1985 року безстроково.

Частиною 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Як зазначалось раніше, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Обласного центру медико-соціальної експертизи, треті особи Мирноградське міське відділення Виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, Державне підприємство "Мирноградвугілля" ВП "Шахта "Капітальна" Державного підприємства "Мирноградвугілля", в якій просив скасувати акт огляду № 678 від 12.05.1985 року та зобов`язати відповідача провести його повторний огляд з встановленням втрати професійної працездатності станом на 01.02.1985 року та призначити інвалідом III групи з 01.02.1985 року безстроково (а.с. 2-5).

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Темпоральна чинність нормативно-правових актів, тобто їхня дія у часі, звичайно, встановлюється законодавством відповідної держави. Знання цих правил - неодмінна передумова належного законного застосування і здійснення норм юридичного права.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2705цс16 тільки підтверджує, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Між тим як свідчить історія, принцип "закон зворотної сили не має" (lex ad praeterіan non valet) був сформульований ще давньоримськими юристами на протидію сваволі законодавця, який надавав зворотної сили законам, що погіршували становище людей, піддавали їх несприятливим наслідкам за дії, які на час їх вчинення визнавалися законними. Отже, мета цього принципу - поставити заслін ущемленню прав і свобод людини з боку влади.

Саме така спрямованість цього принципу робить його важливою гарантією безпеки людини і громадянина, їх довіри до держави, про що вірно зазначається в мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України.

Надання зворотної сили законам, які передбачають розширення змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина чи звільнення їх від певних обов`язків, не може підірвати впевненість людей у стабільності свого правового становища. (Окрема думка судді Конституційного Суду України Козюбри М.І. (справа про податки).

Отже, за загальним правилом закон зворотної сили не має. Це правило надає визначеності і стабільності суспільним відносинам. Це означає, що закони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Винятки з цього правила рідкісні і допускаються:

а) за наявності вказівки в законі про надання йому (або окремим статтям) зворотної сили;

б) у загальному правилі про неодмінне надання зворотної сили кримінальному закону, який скасовує або пом`якшує кримінальну відповідальність.

Це правило зафіксоване в Міжнародному пакті про громадянські та політичні права, ухваленому Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 р. Воно повинне бути відтворене в кримінальних кодексах країн, які підписали цей міжнародний документ. У ст. 15 цього пакту, зокрема, говориться: «...не може призначатися важче покарання, ніж те, що підлягало застосуванню в момент вчинення кримінального злочину. Якщо після вчинення злочину законом встановлюється легше покарання, дія цього закону поширюється на даного злочинця».

Положення про лікарсько-трудові експертні комісії затверджене постановою Ради Міністрів Української РСР і Українською Республіканської Радою професійних спілок від 28 березня 1985 р. № 134 втратило чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів № 83 ( 83-92-п ) від 22.02.1992 року і в спірних правовідносинах не може бути застосовано.

На підставі вищевикладеного, суд погоджує висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. З огляду на вищевикладене суд відзначає, що відповідач не наділений правом скасування акту огляду № 678 від 12.05.1985 року. А тим більше з цієї дати встановлювати інвалідність.

Згідно п. п. 4, 5 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317 (далі Положення про МСЕ), медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. Комісії у своїй роботі керуються Конституцією і законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами відповідних державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини у зазначеній сфері, та цим Положенням, іншими нормативно-правовими актами з питань медико-соціальної експертизи.

Відповідно п. 17 Положення про МСЕ, медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно п. 19 Положення про МСЕ, комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення.

Суд вказує на те, що не може перебирати на себе функцію суб`єкта владних повноважень, тим більше якщо для прийняття ним обґрунтованого та правомірного рішення необхідно не тільки дотримання процедури прийняття такого рішення, а й проведення багатьох медичних досліджень і володіння спеціальними знаннями в галузі медицини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не мають правового підґрунтя.

Керуючись статями 139, 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 р. - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 р. у справі № 226/386/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2019 року.

Судді Г.М. Міронова

І.В. Сіваченко

Л.В. Ястребова