Справа № 0540/8015/18-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року справа №0540/8015/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Сіваченка І.В., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Тішевського В.В., позивача особисто, представника позивача Лещенко ОСОБА_1 , представника відповідача Стронової І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 р. (повний текст складений 06 серпня 2019 року у м. Слов`янськ) у справі № 0540/8015/18-а (головуючий І інстанції суддя Олішевська В.В.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 0540/8015/18-а адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області було частково задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення за результатами повторного розгляду заяви позивача від 16 січня 2018 року.

Зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача від 16 січня 2018 року щодо призначення надбавки на непрацездатних членів сім`ї віком до 18 років та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (т. 1 а.с. 234-238).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2019 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 0540/8015/18-а змінено.

Абзац третій резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 0540/8015/18-а було викладено в наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_2 до пенсії по інвалідності надбавку непрацюючим особам з інвалідністю, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї (стаття 30), - на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність у відповідності до вимог частини 1 статті 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 pоку № 2262-XI.».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 0540/8015/18-а залишено без змін (т. 2 а.с. 63-65).

29.07.2019 року до суду першої інстанції надійшла від позивача заява про визнання протиправною бездіяльності та порушення прав позивача. В обґрунтування заяви зазначає, що листом від 11.04.2019 року № 4191/03-1 відповідач повідомив його, що доплати будуть виплачені з урахуванням вимог Закону України № 1706 з урахуванням норм постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365.

Відповідач зробить виплати у наступному виконанні:

- з 30.06.2017 року по 12.12.2018 року буде виплачено згідно постанови № 649 у розмірі 24887, 21 грн.;

- з 13.12.2018 року по 31.01.2019 року буде виплачено згідно Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам у розмірі 2414, 52 грн.;

- у лютому 2019 року проведено виплату пенсії у повному обсязі у розмірі 5626, 47 грн.

Таким чином, відповідач до теперішнього часу не провів усі виплати позивачеві.

На підставі наведеного, позивач просив встановити строк для виконання рішення у справі № 0540/8015/18-а один місяць та зобов`язати відповідача надати звіт про виконання судового рішення; визнати протиправною бездіяльність та порушення прав позивача відповідачем відносно виконання рішення суду у справі № 0540/8015/18-а; встановити відповідачу новий строк для подання звіту про виконання рішення суду першої інстанції один місяць з дня набрання законної сили; накласти на керівника відповідача штраф, половину якого стягнути на його користь. Правовим обґрунтуванням заяви зазначив ст..ст. 382, 383 КАС України.

Також позивачем надано клопотання про накладення штрафу на керівника відповідача за невиконання судового рішення у справі № 0540/8015/18-а у зв`язку з його фактичним невиконанням (а.с. 83-84).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року у задоволенні заяви позивача про визнання протиправними бездіяльності та порушення прав позивача у справі № 0540/8015/18-а відмовлено (а.с. 105-109).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного позову від 05 серпня 2019 року у задоволенні клопотання про накладення штрафу на керівника накладення штрафу на керівника відповідача відмовлено (а.с. 110-111).

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвали суду першої інстанції та прийняти нові рішення, якими задовольнити його заяву та клопотання.

В заяві вказує, що його не було повідомлено про розгляд справи. Посилається на п. 1 ч. 6 ст. 246 КАС України та зазначає, що на стадії контролю виконання рішення у справі законодавцем передбачене подання звіту, а не на стадії постанови рішення по суті. Ст. 244 КАС України не містить посилання на вирішення питання відносно звіту при постановленні рішення по суті.

Крім того, лист відповідача від 11.04.2019 року № 4191/03-1 підтверджує зміну порядку виконання рішення.

Позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги та залишення ухвал суду без змін, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначеній нормі кореспондують положення пункту 1 частини 6 статті 246 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині рішення у разі необхідності вказується про порядок і строк виконання рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень відповідачем у справі суд першої інстанції може під час прийняття рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої, апеляційної чи касаційної інстанції, а в разі неподання такого звіту шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.

Таким чином, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень відповідачем у справі суд першої інстанції може лише під час прийняття рішення у справі.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання свої зобов`язань у межах відповідної справи.

Тобто, встановлення судового контролю при ухваленні судового рішення по суті позовних вимог попереджує неналежне виконання відповідачем обов`язків, що виникли внаслідок задоволення позовних вимог позивача.

Матеріали справи свідчать, що при ухваленні рішення судом судовий контроль не встановлювався.

Враховуючи викладене, суд позбавлений процесуальної можливості встановлення судового контролю за відповідною заявою позивача вже після постановлення рішення у справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 826/18826/14.

Також, колегія суддів зазначає, що статтею 382 КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Така позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 14 травня 2018 року у справі № 820/4283/17 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 74002808).

Таким чином, судом першої інстанції правомірно відмовлено позивачу у задоволенні заяви позивача в частині встановлення строку для виконання рішення у справі № 0570/8015/18-а один місяць та зобов`язання відповідача надати звіт про виконання рішення у справі № 0540/8015/18-а з дня набрання законної сили відповідної ухвали, встановлення відповідачу нового строку для подання звіту про виконання рішення суду першої інстанції від 03.12.2018 року, яке змінено Першим апеляційним адміністративним судом 13.03.2019 року.

Щодо клопотань позивача про накладення штрафу на керівника відповідача, суд зазначає наступне.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Таким чином, у разі подання звіту або в разі його неподання, суд ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти штраф.

Тобто, питання накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту.

Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень відповідального за виконання постанови, є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду, за результатами розгляду звіту про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту.

З урахуванням того, що ні рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року, ні постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2019 року судовий контроль не встановлювався та відмовлено у задоволенні клопотання апелянта про встановлення строку для виконання рішення у справі № 0570/8015/18-а та зобов`язання відповідача надати звіт про виконання рішення у справі № 0540/8015/18-а з дня набрання законної сили відповідної ухвали, встановлення відповідачу нового строку для подання звіту про виконання рішення суду першої інстанції від 03.12.2018 року, яке змінено Першим апеляційним адміністративним судом 13.03.2019 року, то суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання позивача про накладення штрафу на керівника відповідача за невиконання судового рішення у справі № 0540/8015/18-а.

Щодо порушення норм процесуального права, а саме не повідомлення позивача про розгляд заяв, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною 5 ст. 383 КАС України передбачено, що у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

Таким чином, зазначена заява підлягає розгляду та вирішенню також в порядку письмового провадження.

Стосовно вимоги позивача визнати протиправною бездіяльність та порушення прав позивача відповідачем відносно виконання рішення суду у справі № 0540/8015/18-а суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 0540/8015/18-а адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області було частково задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення за результатами повторного розгляду заяви позивача від 16 січня 2018 року.

Зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача від 16 січня 2018 року щодо призначення надбавки на непрацездатних членів сім`ї віком до 18 років та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (т. 1 а.с. 234-238).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2019 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 0540/8015/18-а змінено.

Абзац третій резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 0540/8015/18-а викласти в наступній редакції «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_2 до пенсії по інвалідності надбавку непрацюючим особам з інвалідністю, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї (стаття 30), - на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність у відповідності до вимог частини 1 статті 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 pоку N 2262-XII.».

З листів відповідача від 11 квітня 2019 року № 4191/03-1 та від 25.04.2019 року вбачається, що доплату за період з 30.06.2017 року по 12.12.2018 року у загальній сумі 24887, 21 буде виплачено позивачу згідно постанови № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду» від 22.08.2019 року.

Доплата за період з 13.12.2018 року по 31.01.2019 року у розмірі 2414, 52 грн. нараховується окремо, виплата проводиться відповідно до вимог Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених особам, затвердженого постановою № 365 (а.с. 78-79).

На виконання рішення суду представником відповідача у судовому засіданні надано листи від 11 лютого 2019 року № 1639/03 та від 24 вересня 2019 року № 9978/03-1, якими підтверджено, що доплата до пенсії за період з 13.12.2018 року по 31.01.2019 року у розмірі 2414, 52 грн. позивачу не виплачена. Разом з тим, Головне управління просить Пенсійний Фонд України вирішити питання виділення коштів для виплати позивачу суми 2414, 52 грн.

За приписами пп. 4, 5 п. 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, виплати здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Статтею 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» передбачено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно ст.ст. 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Вже зазначалось раніше, що на виконання рішення суду представником відповідача у судовому засіданні надано листи від 11 лютого 2019 року № 1639/03 та від 24 вересня 2019 року № 9978/03-1, якими підтверджено, що Головне управління систематично просить Пенсійний Фонд України вирішити питання виділення коштів для виплати позивачу суми 2414, 52 грн.

Тобто, відповідачем не вчинено противоправних рішень, дій чи бездіяльності на виконання рішення суду, а навпаки вжито конкретні заходи з метою виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду.

Аналізуючи доводи апелянта, суд приходить до переконання, що невиконання судового рішення в частині виплат грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися вчиненням відповідачем противоправних рішень, дій чи бездіяльності. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 року у справі № 404/3663/13-а (К/9901/1598/18).

Дійсно, у даній справі спостерігаються серйозні розбіжності між законом і правом. Тому верховенство права може бути практично реалізоване тільки тоді, коли правові закони поєднуються з певною формою організації державної влади. Ця взаємообумовленість пояснюється тим, що навіть найкращі і найдосконаліші закони мають, по-перше, реалізуватись, а по-друге, повинні існувати такі внутрішні юридичні механізми, які були б запобіжним чинником щодо можливості прийняття «неправових законів» (підзаконних нормативно-правових актів). Законотворення часто оминає професійних розробників-юристів, і тому нерідко закони стають утіленням політичної волі. Враховуючи це, слід зазначити, що досить часто визнають суперечності між «духом» та «буквою» закону. Якщо ж закон є відображенням, віддзеркаленням певного рівня наукової, доктринальної правосвідомості, то таких розбіжностей не виникатиме на практиці.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність та порушення прав позивача відповідачем відносно виконання рішення суду у справі № 0540/8015/18-а також не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування ухвал суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судові рішення без змін.

Керуючись ст. 195, ч. 4 ст. 241, ч. 5 ст. 250, ст. 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ч.1 ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 р. залишити без задоволення.

Ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 р. у справі № 0570/8015/18-а про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про накладення штрафу на керівника Головного управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, а також в частині відмови у визнанні протиправною бездіяльності та встановлення судового контролю залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 26 вересня 2019 року.

Колегія суддів: Г.М. Міронова

І.В. Сіваченко

І.В. Геращенко