Справа № 450/2474/19
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/9479/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 серпня 2019 року, ухвалене головуючим суддею Кіпчарським М. О. у м. Пустомити, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, інспектора роти 3 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Чеховича Максима Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області (далі - УПП), інспектора роти 3 батальйону 3 УПП Чеховича М. О., в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення від 12 липня 2019 року серії ДПО18 № 758731.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідач протиправно притягнув його до адміністративної відповідальності за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів та наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Зазначав, що адміністративне правопорушення зафіксовано не в автоматичному режимі лазерним вимірювачем TruCAM LTI 20/20 № 000582, однак зазначений вимірювач не сертифікований та не здійснена його оцінка відповідності вимогам технічних регламентів, а тому використання цього вимірювача є безпідставним. Крім того, відповідач не мав права виносити постанову про накладення адміністративного стягнення за місцем зупинки транспортного засобу, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року в справі №5-рп/2015.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 серпня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, УПП подало апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції позбавлено його права на подання відзиву на позовну заяву та доказів в підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Зазначає, що факт вчинення адміністративного правопорушення зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 TC000582 та підтверджується відеозаписом з приладу. Крім того, вищевказаний лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів має сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року №UA-MI/1-2903-2012. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 21 грудня 2018 року №22-01/13723, яке є чинним до 21 грудня 2019 року, здійснена повірка вказаного лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів.

В судове засідання з розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено і це підтверджується доказами, які знаходяться в матеріалах справи, що 12 липня 2019 року інспектором роти № 3 батальйону 3 УПП лейтенантом поліції Чеховичем М. О. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 758731, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Відповідно до вказаної постанови 12 липня 2019 року о 13 год 24 хв. в районі будинку № 2 по вул. Магістральній в с. Миколаївка Дніпропетровського району ОСОБА_1 керував автомобілем марки Renault Premium 420, номерний знак НОМЕР_1 , з причіпом Samro CD19PJPA, номерний знак НОМЕР_2 , зі швидкістю 74 км/год, чим перевищив швидкісний режим в населеному пункті на 24 км/год, що є порушенням вимог пункту 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), та зафіксовано приладом TruCAM №000582. Постановою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не підтверджено жодними доказами, відповідачі не подали до суду відзив на позовну заяву, відтак, визнали позов.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 1.3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з підпунктом «б» пункту 12.9 ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Відповідно до пункту 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як встановлено під час апеляційного розгляду справи, інспектором роти 3 батальйону 3 УПП Чеховичем М. О. було здійснено фото- і відеофіксацію із засобу вимірювальної техніки TruCam LTІ 20/20 № 000582, на яких зафіксовано, що транспортний засіб Renault Premium 420, номерний знак НОМЕР_1 , рухався в по вул. Магістральна, 2 в с. Миколаївка з перевищенням дозволеної швидкості на 24 км, тобто зі швидкістю 74 км/год.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки "Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam", який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05 квітня 2012 року № 437, і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13723, виданого ДП "Укрметртестстандарт" від 21 грудня 2018 року та чинного до 21 грудня 2019 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 №000582, є придатним до застосування.

При цьому, можливість використання виробу "TruCam LTІ 20/20" виробництва Laser Technology Inc, США, також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27 вересня 2018 року №04/02/03-3008.

Отже, лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Таким чином, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

При цьому, апеляційний суд відхиляє доводи позивача про те що оскаржувана постанова містить неточні посилання на технічний засіб за допомогою якого здійснено відеозапис та фотофіксація, оскільки з даної постанови чітко вбачається, що швидкість вимірювалась приладом TruCam №000582.

Крім того, покликання позивача на те, що відомості, які були зафіксовані відповідачем на приладі TruCam, отримані ним із порушенням чинного законодавства, апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки будь-які належні та допустимі докази, які б спростували правильність здійснених технічним засобом вимірювань швидкості, позивачем не надано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення інспектор поліції оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності та виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

В силу положень статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до вимог частини третьої статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.

Частина друга статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

При цьому, слід зазначити, що за приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справи і накладення штрафу інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку, підстави для відкладення таких контролюючих функцій не передбачено.

Отже, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення, в іншому випадку правомірність своїх дій доводити у судовому порядку з можливістю скористатись правовою допомогою.

Таким чином, при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, апеляційний суд вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Натомість, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про визнання відповідачами позову з огляду на неподання відзиву, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази надіслання відповідачам копії ухвали про відкриття провадження у справі та про дату, місце і час розгляду справи 01 серпня 2019 року.

Більше того, на адресу суду від УПП до початку розгляду справи було надіслано клопотання про відкладення розгляду справи з метою належної підготовки до судового розгляду, яке відповідає вимогам статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, суд першої інстанції не взяв його до уваги, незважаючи на те, що відповідач знаходиться у м. Дніпрі, а надіслання поштовим зв`язком наявних у нього доказів та відзиву займає певний проміжок часу.

Вказані обставини свідчать про позбавлення відповідачів можливості надати відзив на позовну заяву та невиконання судом першої інстанції свого обов`язку стосовно дотримання закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, принципу рівності сторін.

У мотивувальній частині свого рішення ЄСПЛ зазначив, що загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу (рішення у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії»), вимагає, щоб особу, стосовно якої порушено провадження, було проінформовано про цей факт (рішення у справі «Діліпак та Каракая проти Туреччини»).

Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (рішення у справах «Авотіньш проти Латвії» та «Домбо Бехеєр Б. В . проти Нідерландів»).

Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із позовною заявою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть упевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловлювати свою позицію щодо кожного документа, який знаходиться в матеріалах справи (рішення у справі «Беер проти Австрії»).

У пункті 9 рішення ЄСПЛ вказав, що на національні суди може покладатися обов`язок з`ясувати, чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами, та за необхідності зафіксувати таку інформацію у тексті рішення (рішення у справі «Ганкін та інші проти Росії»). У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні.

З огляду на викладене, судом першої інстанції порушено гарантії справедливого судового розгляду, а саме принцип рівності сторін, згідно з яким кожній стороні має бути надана можливість представити справу, включаючи докази у справі, за таких умов, щоб сторона не перебувала у гіршому становищі ніж інша.

Разом з тим, апеляційний суд, проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 286, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 серпня 2019 року у справі № 450/2474/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, інспектора роти 3 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Чеховича Максима Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич