Справа № 540/273/19
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/273/19
Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новокаховської міської ради Херсонської області про визнання протиправним та скасувати пункт 2 та пункт №3 рішення 46-ї сесії 7-го скликання Новокаховської міської ради Херсонської області №1330 від 26.04.2018 року "Про питання використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 ", -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати пункт 2 та пункт 3 рішення 46-ї сесії 7-го скликання Новокаховської міської ради Херсонської області №1330 від 26.04.2018 року "Про питання використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 ".

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що у зв`язку із наміром набути у власність земельну ділянку комунальної форми власності площею 5467 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , було подано 12.06.2017р. письмову заяву в порядку статті 128 Земельного Кодексу України до Новокаховської міської ради Херсонської області, в якій просила :

- прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності для продажу у спільну часткову власність (шляхом викупу) ОСОБА_1 - 1/2 (частка земельної ділянки) та ОСОБА_2 - 1/2 (частка земельної ділянки) стосовно земельної ділянки комунальної форми власності площею 0,5467 га за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення та обслуговування приміщення адміністративного комплексу з фітнес-клубом та автостоянкою.

- продати фізичним особам, громадянам України, ОСОБА_1 (частка 1/2) та ОСОБА_2 (частка 1/2) у спільну часткову власність земельну ділянку площею 0,5467 га, яка розташована на території Новокаховської міської ради Херсонської області, у АДРЕСА_1 для розміщення та обслуговування приміщення адміністративного комплексу з фітнес-клубом та автостоянкою.

За заявою ОСОБА_1 від 12.06.2017р. рішення про продаж земельної ділянки не прийнято, що відповідно до частини 6 статті 128 Земельного кодексу України, на її думку, позбавляє можливості укласти з міською радою відповідний договір купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки відповідно до цієї норми права лише рішення міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Натомість, листом від 08.08.2017р. за вих. № 17/2822 Новокаховська міська рада Херсонської області надала їй відповідь на заяву від 12.06.2017 в якому повідомила про відмову у викупі земельної ділянки комунальної форми власності площею 0,5467 га за адресою: АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що згідно рішення 32-ї сесії 7-го скликання Новокаховської міської ради Херсонської області від 13.07.2017 №893 "Про встановлення заборони на передачу у власність орендованих земель в межах вул . Французька та вул. Ентузіастів " вирішено встановити заборону на продаж земельних ділянок комунальної власності в межах вул. Французька та вул. Ентузіастів , терміном на один рік з метою розробки проекту благоустрою та визначення земель загального користування.

До того ж, в зв`язку із розглядом заяви від 12.06.2017 про викуп земельної ділянки, відповідачем було прийнято пункти № 10 та № 10.1. рішення 33-ї сесії 7-го скликання Новокаховської міської ради Херсонської області від 22.08.2017 №918 "Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою та викуп земельних ділянок", яким вирішено відмовити в наданні дозволу на викуп земельної ділянки комунальної власності, кадастровий номер :01:001:0382 ОСОБА_1 в зв`язку із забороною про передачу у власність земельної ділянки згідно рішення 32-ї сесії 7-го скликання Новокаховської міської ради від 13.07.2017 року №893 .

У квітні 2018 року, через 7 місяців після відмови відповідачем ОСОБА_1 у викупі земельної ділянки та направлення на її адресу листа від 08.08.2017р. за вих. № 17/2822, а також прийняття рішення 33-ї сесії 7-го скликання від 22.08.2017 №918 та 32-ї сесії 7-го скликання від 13.07.2017 №893, Новокаховська міська рада Херсонської області без відповідних правових підстав вже за розглянутою заявою від 12.06.2017, керуючись власною ініціативою, здійснила повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 12.06.2017р. про викуп земельної ділянки та прийняла оскаржуване цим позовом рішення 46 сесії 7-го скликання № 1330 від 26.04.2018 "Про питання використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 " яким вирішила наступне:

Пункт № 2: Визнати право на викуп земельної ділянки площею 0,2240 га (із загальної площі 0,5467 га) по АДРЕСА_1 , для розміщення та обслуговування нежитлової будівлі, адміністративного корпусу з приміщеннями оздоровчого комплексу фітнес-центру, кадастровий номер :01:003:0076, яка раніше орендувалась відповідно до договору оренди земельної ділянки №06 від 13.02.2009 року, за власниками нерухомого майна - громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Пункт №3: Власникам нерухомого майна відшкодувати втрати, які було завдано міському бюджету, в зв`язку із використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284.

ОСОБА_1 не погоджується із пунктами № 2 та №3 вказаного рішення, вважає їх незаконним та просить їх скасувати виходячи з наступного.

Так, позивачка зазначала, що відповідач не мав права за власної ініціативи повторно розглядати заяву ОСОБА_1 від 12.06.2017 року. Також стверджувала, що згідно частин 3, 6 статті 128 Земельного кодексу України Новокаховська міськрада не мала повноважень приймати рішення про "визнання права на викуп земельної ділянки", окрім того, позивач звертає увагу на те, що в заяві від 12.06.2017 року вона просила продати їй земельну ділянку площею 5467 кв. м, тоді як оскарженим рішенням визнано право на викуп лише частини від зазначеної земельної ділянки площею 0,2240 га.

Пункт щодо відшкодування витрат в зв`язку з використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів позивач вважав протиправним, оскільки процедура відшкодування, відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19.04.1993 року ініціюється виконавчим комітетом міських (міст обласного значення) рад та не відноситься до повноважень відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року визнано протиправним та скасовано пункт 2 рішення 46-ї сесії 7-го скликання Новокаховської міської ради Херсонської області №1330 від 26.04.2018 року "Про питання використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 " .

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Новокаховської міської ради (, адреса: 74900, Херсонська область, м. Нова Каховка, пр. Дніпровський, буд. 23) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп., шляхом безспірного списання коштів органами казначейської служби України.

В інший частині позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим просить його в частині відмови у позові скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 12.06.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до Новокаховської міськради з заявою, в якій просили:

- прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності для продажу у спільну часткову власність (шляхом викупу) ОСОБА_1 - 1/2 (частка земельної ділянки) та ОСОБА_2 - 1/2 (частка земельної ділянки) стосовно земельної ділянки комунальної форми власності площею 0,5467 га за адресою: АДРЕСА_2 для розміщення та обслуговування приміщення адміністративного комплексу з фітнес-клубом та автостоянкою.

- продати фізичним особам, громадянам України, ОСОБА_1 (частка 1/2) та ОСОБА_2 (частка 1/2) у спільну часткову власність земельну ділянку площею 0,5467 га, яка розташована на території Новокаховської міської ради Херсонської області, у АДРЕСА_1 для розміщення та обслуговування приміщення адміністративного комплексу з фітнес-клубом та автостоянкою.

Листом від 08.08.2017 за вих. № 17/2822 Новокаховська міськрада надала заявникам відповідь на заяву від 12.06.2017 в якій повідомила про відмову у праві викупу земельної ділянки на підставі рішення Новокаховської міськради від 13.07.2017 №893 "Про встановлення заборони на передачу у власність орендованих земель в межах вул . Французька та вул. Ентузіастів ".

22.08.2017 рішенням 33-ї сесії 7-го скликання Новокаховської міської ради Херсонської області №918 "Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою та викуп земельних ділянок", вирішено відмовити в наданні дозволу на викуп земельної ділянки комунальної власності, кадастровий номер :01:001:0382 ОСОБА_1 в зв`язку із забороною про передачу у власність земельної ділянки згідно рішення 32-ї сесії 7-го скликання Новокаховської міської ради від 13.07.2017 №893 (п.п.10, 10.1 Рішення).

Вказане рішення було оскаржено позивачем до Новокаховського міського суду Херсонської області (справа №661/3223/17). За результатами судового розгляду - вищезазначене рішення залишено в силі.

26.04.2018 рішенням 46-ї сесії 7-го скликання Новокаховської міської ради Херсонської області №1330 "Про питання використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 , у зв`язку з розробкою проекту благоустрою та визначенням земель загального користування, для забезпечення прав землекористувачів та територіальної громади м. Нова Каховка, розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про викуп земельної ділянки від 12.06.2017 року та з метою вирішення спірного питання, враховуючи рекомендації комісії з розгляду питань, що стосуються земельних відносин на території м. Нова Каховка, міська рада вирішила, у тому числі:

- Визнати право на викуп земельної ділянки площею 0,2240 га (із загальної площі 0,5467 га) по АДРЕСА_1 , для розміщення та обслуговування нежитлової будівлі, адміністративного корпусу з приміщеннями оздоровчого комплексу фітнес-центру, кадастровий номер :01:003:0076, яка раніше орендувалась відповідно до договору оренди земельної ділянки №06 від 13.02.2009 року, за власниками нерухомого майна - громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (п.2 Рішення).

- Власникам нерухомого майна відшкодувати втрати, які було завдано міському бюджету, в зв`язку із використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №284 (п.3 Рішення).

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Частково задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пункт 3 Рішення №1330 безпосередньо не впливає на права та обов`язки позивача.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Земельного кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За змістом пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. В статті 59 цього Закону зазначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

На підставі частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

За правилами статті 128 Земельного кодексу України, продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

До заяви (клопотання) додаються:

а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд);

б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.

Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Укладання договорів купівлі-продажу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, здійснюється відповідно до порядку, визначеного частиною першою цієї статті.

Рішення про відмову продажу земельної ділянки може бути оскаржено в суді.

Кошти, отримані від продажу земельних ділянок державної або комунальної власності, зараховуються органами державної влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування відповідно до державного та/або місцевих бюджетів у порядку, визначеному законом.

Отже, право особи набути у власність земельну ділянку є її майновим правом, яке вона, відповідно до приписів статті 12 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) як і всі інші цивільні права здійснює (реалізує) вільно, на власний розсуд.

Особа зацікавлена у придбанні земельної ділянки у власність, подає заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації.

Статтею 128 Земельного кодексу України передбачений чіткий механізм реалізації особою права на придбання земельної ділянки. Так, ініціатором в зазначених правовідносинах є зацікавлена у придбанні особа, ініціатива набуває відображення в відповідній заяві.

За змістом частини 1 статті 157 Земельного кодексу України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам визначено постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 року, відповідно до пункту 1 якого власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

На підставі пункту 2 Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть к відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

За правилами пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Порядком визначено, що неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Згідно частин 1 та 2 статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Вказаний принцип полягає у захисті порушеного права від порушення, що вже відбулося, тобто в наявності матеріально-правового інтересу позивача відносно дій (бездіяльності) та рішень суб`єкта владних повноважень.

За змістом пункту 9 частини 5 статті 160 КАС України зазначається, що у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням, прав, свобод або інтересів позивача.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень, тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення його прав та інтересів з боку відповідача.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

В постанові Верховного Суду України від 24.02.2015 по справі №21-34а15 зазначено, що за змістом статті 6 КАС України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб`єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб`єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

У рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Також слід зазначити, що нормативно-правовий акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації його повноважень, які породжують права та обов`язки у того суб`єкта, якому вони адресовані.

Водночас, за змістом наведених норм Конституції України та КАС України судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах, а точніше вже порушене.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов`язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Таким чином, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. При цьому, вирішуючи спір по суті, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тож, якщо особа вважає, що її право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом. У разі відповідного звернення особи, суд розглядає питання щодо наявності порушення права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішує спір.

З позовної заяви вбачається, що позивач просив суд визнати протиправними та скасувати пункт рішення відповідача, яким передбачено - власникам нерухомого майна відшкодувати втрати, які було завдано міському бюджету, в зв`язку із використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів в порядку визначеному постановою КМУ від 19.04.1993 року №284.

Зі змісту оскарженого пункту можна дійти висновку, що він не має конкретного адресата, не містить розміру збитків, не містить посилання на інші документи, яким цей розмір збитків визначений, а містить лише відсилання до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 року.

Положення зазначеного порядку, окрім іншого передбачають обов`язок підприємств, установ, організацій та громадян, що заподіяли збитки відшкодувати за рахунок власних коштів не пізніше ніж протягом одного місяця після затвердження актів комісій, а у разі вилучення (викупу) земельних ділянок - після прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування рішення про вилучення (викуп) земельних ділянок в межах їх повноважень у період до державної реєстрації підприємством, установою, організацією або громадянином речового права на земельну ділянку у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (п.5 Порядку).

Таким чином, фактично оскаржений пункт рішення відповідача не змінює стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, не припиняє будь-яких прав позивачки, не впливає на можливість їх реалізації та не створює додаткових обов`язків для неї. Оскаржений пункт лише зазначає про необхідність виконання іншої правової норми, обов`язок щодо дотримання положень якої у позивачки був і раніше. Так само трактує своє рішення й відповідач, про що ним зазначено у відзиві на позов.

Отже, сам по собі пункт 3 Рішення №1330 безпосередньо не впливає на права та обов`язки позивача, що є підставою для відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання його протиправним та скасування.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року, № судового рішення в ЄДРСРУ 80806729.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправним та скасування пункту 2 рішення 46-ї сесії 7-го скликання Новокаховської міської ради Херсонської області №1330 від 26.04.2018 року "Про питання використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 ", колегія суддів зазначає, що в частині задоволення позову рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось, а тому відповідно до частини 1 статті 308 КАС України апеляційний суд не дає правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач частково довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.

Стосовно доводів апелянта на те, що відповідач не мав права приймати спірне рішення без попереднього складання виконавчим комітетом ради відповідного акту про визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам та його наступного затвердження відповідним рішенням варто зазначити наступне.

Суд наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення КС України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003).

Таким чином адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

При цьому, порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Правова позиція щодо обов`язкової умови надання правового захисту судом, як то наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, висловлена Верховним Судом України у постановах від 15.12.2015 року у справі №21-5361а15 та від 01.12.2015 року у справі №21-3222а15.

Відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.10.2015 № 2138а15.

Доводам апеляційної скарги стосовно строків оскарження рішення суду першої інстанції не надається оцінки з огляду на відкриття провадження у цій справі та, відповідно, її розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у справі № 540/273/19 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Г.В. Семенюк

Суддя: А.Г. Федусик