Справа № 580/2776/19
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року справа № 580/2776/19

10 годин 51 хвилина м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді - Трофімової Л.В., за участі секретаря - Безпалого А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу № 580/2776/19

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) [представник позивача, адвокат Павленко С.І. - за ордером, договором]

до Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (бул. Шевченка, 185, м. Черкаси, 18001, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник відповідача - не прибув]

про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, прийняв рішення.

09.09.2019 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 30.08.2019 у виконавчому провадженні № 59698528, прийняту державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Черкаській області Лисенком М.А.;

- зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Черкаській області здійснити всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи для примусового виконання рішення суду;

- допустити до участі у розгляді адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження у ВП № 59698528, як представника ОСОБА_1 , адвоката Павленка С.І.;

- стягнути із відповідача Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на користь ОСОБА_1 понесені витрати, пов`язані із оплатою за надану правничу допомогу у сумі 3000 грн.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що відповідно до постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області Лисенка М.А. від 30.08.2019 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 580/376/19 закінчено відповідно до вимог пункту 11 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404). Позивач зазначає, що рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 є немайновим, оскільки зобов`язує відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області вчинити дії з нарахування та виплати позивачу пенсії. У позові зазначено, що відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. достатньою та необхідною правовою підставою для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону №1404 є виконання вищезазначених вимог та вимог статті 75 Закону № 1404, що не було зроблено відповідачем. Позивач зазначає, що невиконання рішення суду та прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження з формальних підстав призведе до того, що рішення суду не буде виконано, що суперечить основним принципам національного законодавства України та практиці Європейського суду з прав людини, що відповідно до положень статтей 8, 9 Кодексу адміністративного судочинства України є його складовою. Позивач вважає, що державним виконавцем не вжито всіх заходів щодо виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 і виконавче провадження закінчено з порушенням вимог законодавства. Представник позивача у судовому засіданні 24.09.2019 просив задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач у судове засідання 24.09.2019 свого представника не направив, причин неявки суду не повідомив, відзиву не подав, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином (а.с.50-51).

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону належать примусовому виконанню. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404 примусовому виконанню належать рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках. Згідно частини 1 статті 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Відповідно до частин 5, 6 статті 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що належать негайному виконанню).

Частиною 1 статті 18 Закону №1404 встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону №1404 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що належать виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

З аналізу наведених норм судом встановлено, що державному виконавцю надано право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно частин 1, 2 статті 63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець приймає постанову про накладення на боржника штрафу, у якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що належить негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Частиною 3 статті 63 Закону № 1404 встановлено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Судом встановлено, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 у справі № 580/376/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області задоволено повністю: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за період з 01.01.2014 до 02.08.2014 з урахуванням належного йому права на пенсію з інвалідності у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за період з 01.01.2014 до 02.08.2014 з урахуванням належного йому права на пенсію з інвалідності у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим (а.с.10-13). Зазначене рішення набрало законної сили за результатами апеляційного оскарження 29.05.2019 (а.с.14-21).

01.08.2019 позивач подав заяву про примусове виконання рішення у справі № 580/376/19 до відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Черкаській області (а.с.22).

Постановою від 02.08.2019 відкрито виконавче провадження ВП № 59698528 з виконання виконавчого листа у справі № 580/376/19, боржника повідомлено про необхідність протягом 10 робочих днів виконати рішення суду (а.с.23).

Постановою від 16.08.2019 у ВП № 59698528 на боржника накладено штраф у сумі 5100 гривень, оскільки боржником станом на 16.08.2019 рішення від 06.03.2019 у справі № 580/376/19 не виконане без поважних причин, законні вимоги державного виконавця проігноровано. Боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та повідомлено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду (а.с.27-28).

Постановою від 30.08.2019 ВП № 59698528 Головному управлінню Пенсійного фонду України скеровано штраф у сумі 10200 грн за невиконання боржником без поважних причин рішення суду (а.с.29).

Постановою від 30.08.2019 ВП № 59698528 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 580/376/19 закінчено відповідно до вимог пункту 11 частини 1 статті 39, статті 40 Закону № 1404. У постанові зазначено, що боржником повторно без поважних причин не виконано рішення суду, державним виконавцем надіслано органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення з метою вжиття заходів примусового виконання рішення, передбачених Законом № 1404.

Невиконання судового рішення має наслідком відповідальність, встановлену законом. Згідно з частиною 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і належить виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частинами 2 та 4 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо судове рішення, що набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень у адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

17.07.1997 Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ), що відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України. Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Згідно статті 32 ЄКПЛ питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який діє відповідно до Конвенції, рішення ЄСПЛ є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ ЄКПЛ та практику ЄСПЛ як джерело права. Пунктом 1 статті 6 ЄКПЛ кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру. ЄСПЛ у рішенні від 15.10.2009 у справі Юрій Миколайович Іванов проти України, № 40450/04 зазначив, що право на суд, захищене статтею 6 ЄКПЛ, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення ЄКПЛ. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, прийняті проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до вимог ЄКПЛ. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, що затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади. ЄСПЛ констатує, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 ЄКПЛ (справи Войтенко проти України від 29.06.2004, № 18966/02, Hornsby проти Греції від 19.03.1997, № 980079). У разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 ЄКПЛ гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс. Суд зазначає, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 ЄКПЛ, складовою права на справедливий суд.

Суд зазначає, що констатація факту невиконання судового рішення, без з`ясування обставин стосовно того, що зумовило його невиконання, не може бути достатнім і переконливим свідченням того, що державний виконавець вчинив всі передбачені Законом № 1404 дії, спрямовані на виконання виконавчого документа. За змістом Закону № 1404, зокрема частини 3 статті 63, виконавець перед закриттям виконавчого провадження зобов`язаний вжити заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Згідно частини 3 статті 33 Закону № 1404 за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. Особливостями виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, передбаченими статтею 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, в порядку, встановленому Законом № 1404 з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду не виконано протягом двох місяців з дня прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Враховуючи встановлені обставини справи та досліджені докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.08.2019 у виконавчому провадженні № 59698528, прийняту державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Черкаській області Лисенком М.А.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 30.08.2019 ВП № 59698528 є передчасною з причин не вичерпного вжиття заходів з боку державного виконавця протягом двох місяців, оскільки відповідачем рішення суду фактично не виконане.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №750/9782/16-а (ЄДРСР 80805521) висновки якого відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зобов`язаний враховувати під час вибору і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Оцінюючи обґрунтованість позовної вимоги про зобов`язання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Черкаській області здійснити всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи для примусового виконання рішення, суд зазначає, що позивачем не зазначено, які саме дії необхідно зобов`язати вчинити відповідача на виконання яких повноважень і чітко не окреслює переліку таких заходів. З огляду на те, що йдеться про невизначені позивачем дії виконавця, які не конкретизовані у контексті захисту порушеного права на стадії виконання судового рішення, зважаючи на те, що рішення має бути зрозуміле, у зв`язку із чим, у задоволенні зазначеної позовної вимоги належить відмовити.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України у конкретній справі вирішується спір, предмет якого існує на час розгляду справи, і суд не може приймати рішення на майбутнє, тому зазначена вимога задоволенню не належить у контексті реалізації дискреційних повноважень відповідача за відсутності заяви про зміну способу виконання рішення.

Скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Черкаській області Лисенка М.А про закінчення виконавчого провадження від 30.08.2019 у виконавчому провадженні № 59698528 має наслідком вжиття заходів у контексті частини 2 статті 19 Конституції України, спрямованих на забезпечення виконання виконавчого документу.

Відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд не включає до складу судових витрат, що належать розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката належать розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або належить сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що належить сплаті у порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, що підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зазначає, що аналіз наведених норм права свідчить, що документально підтверджені судові витрати належать компенсації стороні, що не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відноситься до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі (ЄДРСР 75149541).

Відповідно до ст.1 Договору про представництво у адміністративному процесі від 06.09.2019 представник, керуючись статтями 16, 57 Кодексу адміністративного судочинства України, бере на себе обов`язки з підготовки позову та участі в судовому процесі, як представник позивача ОСОБА_1 з процесуальними правами та обов`язками, передбаченими статтями 44, 47 Кодексу адміністративного судочинства України і може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти особа, яку він представляє без обмеження процесуальних повноважень при розгляді адміністративної справи в Черкаському окружному адміністративному суді за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, а клієнт зобов`язується оплатити представникові гонорар та винагороду за надану адвокатом правничу допомогу. У ст.4 договору зазначено, що за надання правничої допомоги клієнт зобов`язується сплатити представникові гонорар, розмір якого визначається додатковою угодою (а.с.34). Згідно додаткової угоди від 06.09.2019 (а.с.35) за надання правничої допомоги з підготовки адміністративного позову та участь у судовому розгляді адміністративної справи клієнт зобов`язується здійснити попередню часткову сплату адвокату гонорару у сумі 3000 грн із розрахунку 600 грн за годину роботи.

Відповідно до розрахунку від 06.09.2019 (а.с.36) на вивчення документів, надання консультації 06.09.2019 представником витрачено 30 хв, що становить 300,00 грн. На підготовку адміністративного позову 06.09.2018 ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження витрачено 4 год, що становить 2400,00 грн. На підготовку заяви від 06.09.2019 про розгляд адміністративної справи за участю представника витрачено 20 хв, що становить 200,00 грн. На підготовку заяви від 06.09.2019 у порядку пункту 11 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України витрачено 20 хв, що становить 200,00 грн. На підготовку розрахунку затраченого адвокатом часу з підготовки адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження витрачено 10 хв, що становить 100 грн. Загальна сума розрахунку становить 3200 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 06.09.2019 № 43 позивачем за підготовку та ведення адміністративної справи сплачено адвокату Павленку С.І. 3000 грн.

Оцінюючи докази, надані на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд зазначає про таке.

Відповідно до пункту 11 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначається власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Позаяк суд перевіряє оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, то зазначене письмове підтвердження може зазначатися у тексті самої заяви і відсутня необхідність у підготовці окремого документа щодо виконання вимог пункту 11 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України. Підготовка розрахунку затраченого адвокатом часу з підготовки адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження входить до підготовки позову, тому відсутні підстави для включення витраченого часу окремо від вартості підготовки позовної заяви.

Оцінюючи обґрунтованість витраченого часу у розмірі 4 год на підготовку адміністративного позову 06.09.2018 ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, суд зазначає, що дана справа є справою незначної складності, адвокатом Павленко С .І. здійснюється представництво у адміністративній справі за аналогічних обставин № 580/2775/19.

Суд дійшов висновку про необґрунтованість твердження у розрахунку щодо витрат на підготовку позовної заяви 4 години, у зв`язку з чим витрати у сумі 2400 грн на підготовку позову не є співмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, витраченим часом для надання правової допомоги (надання послуг).

У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 (ЄДРСР 84041003) зазначено, що відповідно до пункту 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, в якому передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, що вона обґрунтовано понесла у зв`язку із розглядом.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що обґрунтованим розміром відшкодування судових витрат на правничу допомогу є 1700 грн (вивчення документів, надання консультацій: 300 грн + підготовка позовної заяви 600 грн х 2 (незначна складність, документи засвідчено без зазначення дати, частину (а.с.7, 24-29) документів не засвідчено) + підготовка заяви про розгляд справи за участю представника 200 грн). Враховуючи, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку про стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 850 грн.

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 73-78, 139, 242-245, 255, 268, 269, 271, 272, 287, 293, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Черкаській області Лисенка М.А про закінчення виконавчого провадження від 30.08.2019 у виконавчому провадженні № 59698528.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (бул. Шевченка, 185, м. Черкаси, 18001, ідентифікаційний код юридичної особи в ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ];

відповідач: Головне територіальне управління юстиції у Черкаській області [бул. Шевченка, 185, м. Черкаси, 18001, ідентифікаційний код юридичної особи в ].

Повне судове рішення складено 24.09.2019.

Суддя Л.В. Трофімова