Справа № 2а-13185/10/2070
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 вересня 2019 року

Київ

справа №2а-13185/10/2070

адміністративне провадження №К/9901/9398/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

при секретарі судового засідання Горбатюку В.С.,

за участю представника позивача Філь І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2015 (суддя Рубан В.В.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2015 (головуючий суддя Григоров А.М., судді: Подобайло З.Г., Тацій Л.В.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Великобурлуцький сироробний завод" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Великобурлуцький сироробний завод" звернулося до суду з позовом до ГУ ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 26.07.2010 №/0, від 30.08.2010 №/1 в частині зменшення бюджетного відшкодування в сумі 2'033'711,00грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2015, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2015, позов задоволено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, у якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2015, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначає, що оскаржувані судові рішення прийняті з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права. Податковий орган посилається на те, що судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки господарським операціям, які відображені позивачем у документах. Як вважає відповідач, видаткові накладні та податкові накладні, видані позивачеві постачальником ПП «Агродом», не є належною підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, оскільки не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Крім того, до податкових накладних внесена адреса підприємства, за якою ПП «Агродом» фактично не знаходиться. Враховуючи вищенаведене, відповідач наполягає на правомірності оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень про донарахування ПАТ «Великобурлуцький сироробний завод» податкових зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість.

Позивачем подано відзив на касаційну скаргу, де ПАТ «Великобурлуцький сироробний завод» вказує, що вважає касаційну скаргу необґрунтованою. Як зазначає відповідач, на момент укладення договору поставки молочної сировини ПАТ «Великобурлуцький сироробний завод» не знав і не міг знати про начебто протиправний характер дій ПП «Агродом», тому не повинен нести будь-яку відповідальність. Під час господарських операцій ПП «Агродом» був належним чином зареєстрований, отже держава сприяла реєстрації, внесла всі необхідні реєстраційній відомості щодо директора підприємства ОСОБА_1 . Позивач наголошує, що навіть за наявності ознак нікчемності правочину відповідач повинен був звернутися до суду з позовом про стягнення в дохід держави коштів, отриманих по договору поставки молочної сировини, посилаючись на його нікчемність. Позивач наполягає, що взаємовідносини сторін здійснювалися на підставі належно оформлених розрахункових, платіжних документів, обов`язковість ведення і збереження яких передбачена правилами податкового обліку. З урахуванням викладеного, позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.09.2015 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДФС у Харківській області у справі №2а-13185/10/2070.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду передано матеріали адміністративної справи №2а-13185/10/2070 за правилами підпункту 4 частини першої Розділу VІІ Перехідних положень цього кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 08.07.2019 матеріали справи №2а-13185/10/2070 прийнято судом до провадження, справу призначено до касаційного розгляду у судовому засіданні на 23.07.2019.

У судовому засіданні 23.07.2019 представником позивача подано заяви про відвід судді Хохуляка В.В. та колегії суддів від розгляду справи №2а-13185/10/2070 за позовом ПАТ "Великобурлуцький сироробний завод" до Вовчанської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою від 23.07.2019 заявлений відвід судом визнано необґрунтованим, провадження у справі зупинено, а справу передано для вирішення питання заявленого відводу судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Ухвалами Верховного Суду від 26.07.2019, 31.07.2019 у задоволенні заяв представника позивача про відвід судді Хохуляка В.В., колегії суддів: Хохуляка В.В., Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М. у даній справі відмовлено.

Ухвалою суду від 31.07.2019 провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 10.09.2019.

Ухвалою від 10.09.2019 без виходу до нарадчої кімнати судом задоволено клопотання податкового органу, здійснено заміну відповідача його правонаступником.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, вказала, що судами попередніх інстанцій ухвалено законне та обґрунтоване рішення, у задоволенні касаційної скарги просила відмовити.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні 10.09.2019 касаційну скаргу ГУ ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2015, судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови про скасування рішення судів попередніх інстанцій та прийняття у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи на підставі встановлених фактичних обставин у справі правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 09.07.2010 по 22.07.2010 посадовими особами відповідача проведено позапланову виїзну перевірку ПАТ "Великобурлуцький сироробний завод" з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов`язань з ПДВ наступних податкових періодів за квітень 2010 року, яка виникла за рахунок від`ємного значення з ПДВ, що декларувалось у червні 2009 року, липні 2009 року, серпні 2009 року, вересні 2009 року, жовтні 2009 року, грудні 2009 року, січні 2010 року, лютому 2010 року, березні 2010 року.

За результатами перевірки складено акт від 26.07.2010 №1011/23-05507436, яким встановлено порушення:

підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" в результаті чого позивачем завищено суму бюджетного відшкодування по декларації за квітень 2010 року у сумі 143926грн.;

підпунктів 7.7.2, 7.7.3 пункту7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» в результаті чого підприємству зменшено суму заявленого бюджетного відшкодування та збільшено суму залишку від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду в розмірі 143926грн., вказана сума підлягає відображенню по рядку 26 Декларації з ПДВ в наступному податковому періоді;

пунктів 2, 5, 6, 18 Порядку заповнення податкової накладної, який затверджено наказом ДПА України "Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення " від 30.05.1997 №165, вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4., підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", у результаті чого підприємством завищено податковий кредит та відповідно суму бюджетного відшкодування по декларації за квітень 2010 року у сумі 144436грн.;

підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" за рахунок завищення податкового кредиту за лютий, квітень, травень, червень, липень, серпень та жовтень 2009 року (детальний опис яких наведено у пункті 3.2.2 акту виїзної планової перевірки від 22.04.2010 №488/23-05507436), підприємством станом на 31.12.2009 завищено суму від`ємного значення, яка після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (ряд.26 декларації з ПДВ) в сумі 2033711грн.;

підпункту 7.7.1. пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про на додану вартість" та Порядку заповнення податкової декларації, який затверджено наказом ДПА України "Про затвердження форми податкової декларації та порядку її заповнення " від 30.05.1997 №166, в результаті чого, підприємством завищено суму бюджетного відшкодування на суму 15336грн.;

пункту 5.6 Порядку заповнення податкової декларації, який затверджено наказом ДПА України "Про затвердження форми податкової декларації та порядку її заповнення " від 30.05.1997 №166, як наслідок, підприємством занижено значення рядка 26 (залишок від`ємного значення, який після наступного податкового періоду (рядок 24- рядок 25) значення цього рядка переноситься до рядка податкової декларації наступного звітного періоду) на суму 7668грн.;

пункту 5.8 Порядку заповнення податкової декларації, який затверджено наказом ДПА України "Про затвердження форми податкової декларації та порядку її заповнення" від 30.05.1997 №166, в результаті чого підприємством завищено суму бюджетного відшкодування на суму 563грн.

Податковий орган вважав, що за період, який підлягав перевірці, позивачем здійснені правочини з контрагентом ПП "Агродом", що має ознаки сумнівності, в результаті чого відповідач дійшов висновку про завищення суми податкового кредиту за рахунок віднесення сум ПДВ за податковими накладними, отриманими від ПП "Агродом".

Порушення, встановлені актом перевірки, стали підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 26.07.2010 №/0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2'330'304грн.

Не погодившись з висновком перевірки та прийнятим за її результатом рішенням, позивач скористався правом адміністративного оскарження, за результатами якого скаргу позивача залишена без задоволення, та прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.08.2010 № /1.

Вважаючи прийняті податковим органом рішення протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про їх скасування в частині зменшення суми бюджетного відшкодування у розмірі 2'033'711грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2011, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2011, адміністративний позов задоволено в повному обсязі. Скасовано податкові повідомлення-рішення від 26.07.2010 №/0 та від 30.08.2010 №/1 в частині зменшення бюджетного відшкодування у сумі 2'033'711грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.08.2014 рішення судів попередніх інстанцій скасовано та направлено справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи рішення, касаційний суд вказав про те, що докази, на які послалися суди на обґрунтування своїх рішень, є обов`язковими, але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції між позивачем та ПП «Агродом». Суд дійшов висновку, що рішення судів попередніх інстанцій не можна визнати законними та обґрунтованими, оскільки вони постановлені на підставі неповно з`ясованих обставин у справі.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2015, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2015, позов задоволено.

За наслідками нового розгляду справи, задовольняючи позов суди попередніх інстанцій посилались на те, що твердження відповідача про відсутність реальних господарських стосунків в спірних правовідносинах між позивачем та ПП "Агродом", порушень встановлених в акті перевірки, не підтверджені належними доказами, що містять предмет доказування. Посилаючись на індивідуальний характер юридичної відповідальності, встановлений статтею 61 Конституції України, суди дійшли висновку про те, що правочин між вказаними контрагентами не може бути визнаний безтоварним.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), та права на віднесення витрат по його придбанню до складу валових витрат, платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

За змістом частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що як встановлено судами попередніх інстанцій, 31.01.2009 між позивачем та ПП «Агродом» укладено договір поставки молочної сировини першого ґатунку №31/01-09.

Суди вказали, що позивачем, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій стосовно виконання умов укладених ним договорів з ПП "Агродом" надано, податкові накладні, свідоцтва про реєстрацію ТЗ, ветеринарні свідоцтва про благополучність поставленого товару щодо заразних хвороб тварин, свідоцтво про атестацію контрольно-виробничої лабораторії ПАТ "Великобурлуцький сироробний завод" та товарно-транспортні накладні.

Втім, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Законодавчі положення свідчать на користь висновку про те, що податкові наслідки у вигляді формування податкового кредиту є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі виконання господарської операції.

З викладеного слідує, що керуючись правилами оподаткування при оцінці податкових наслідків операцій позивача з контрагентом суди послалися на подані платником первинні документи.

Верховний Суд зазначає, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись ти чи інші господарські операцій. Однак критерієм зменшення бази оподаткування податку на прибуток є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання доходу. А відтак, на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з оплатою спірних послуг позивач повинен був надати, зокрема, документи, що свідчать про фактичне виконання постачальниками конкретних видів послуг та про результат виконання кожної послуги окремо у вигляді звіту, висновку тощо.

Необхідно враховувати, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Проте, суди першої та апеляційної інстанцій помилково вважали достатньою підставою для виникнення права на податковий кредит наявність первинних документів. Натомість, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що наявність первинних документів лише фіксує факт вчинення господарських операцій, які призвели до істотних змін в активах платника податку, що не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи.

Слід зазначити, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, не можуть вважатися єдиними і достатніми доказами, такими, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, надають платнику право віднесення відображених у них сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Відтак, суди першої та апеляційної інстанцій у результаті невірного застосування норм матеріального та процесуального права дійшли хибного висновку, що викладені у позовній заяві вимоги ПАТ "Великобурлуцький сироробний завод" є обґрунтованими.

Верховний Суд наголошує, що при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Статтею 69 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017) визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою статті 71 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017), яка кореспондується з положеннями частини першої статті 77 КАС України (в редакції, чинній після 15.12.2017) унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Зважаючи на правове регулювання правовідносин та встановлені судами обставини, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку, що позивачем доведено наявність підстав, з якими норми податкового законодавства пов`язують можливість правомірного формування сум податкових вигод. Відповідно, при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень контролюючий орган діяв правомірно, у межах наданих йому повноважень. Таким чином, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

З урахуванням викладеного, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту за здійсненими ПП «Агродом» господарськими операціями не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно приписів частини першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Правилами статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Повноваження суду касаційної інстанції за насдіками розгляду касаційної скарги передбачені статтею 349 КАС УКраїни.

Пунктом 3 частини першої статті 349 КАС України унормовано, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до частин першої, третьої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2015 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду