Справа № 400/1006/19
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/1006/19

Категорія: 106020000
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.
Час і місце ухвалення: м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 12.02.2018 року, зобов`язання здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 12.02.2018 року, враховуючи базовий місяць лютий 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що відповідачем в порушення вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078 за період роботи з 01.01.2016 року по 12.02.2018 року не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового доходу.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 року по 12.02.2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2016 року по 12.02.2018 року.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що проведення індексації грошового забезпечення перебуває у прямій залежності від фінансових ресурсів відповідних бюджетів. Військова частина НОМЕР_1 не є прибутковою установою, а відповідними бюджетами не було закладено асигнувань на індексацію грошового забезпечення. При цьому свої дії щодо не проведення індексації обґрунтовує посилаючись на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2.

Разом з цим, в апеляційній скарзі представником Військової частини НОМЕР_1 було заявлено клопотання про залучення до розгляду справи третіх осіб - Міністерство оборони України та Департамент фінансів Міністерства оборони України, в обґрунтування якого апелянт посилається, що рішення у даній справі може вплинути на права та інтереси зазначених осіб.

Правовий статус та порядок вступу у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору та виступають на стороні позивача або відповідача, встановлений Главою 4 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Згідно з частиною п`ятою статті 49 КАС України про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Ухвала за наслідками розгляду питання про вступ у справу третіх осіб окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Враховуючи викладене, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на підставі відповідної ухвали, постановленої за клопотанням такої особи (не виключно) до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання за умови якщо ухвалене рішення по суті спору може вплинути на їхні права та обов`язки.

Тобто, саме суд першої інстанції уповноважений вирішувати питання про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Системний аналіз викладених положень дає підстави для висновку про те, що здійснення на стадії апеляційного перегляду судових рішень залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, до участі у справі не відповідає правовій природі такого інституту.

З матеріалів справи вбачається, що заявник з часу відкриття провадження у справі в суді першої інстанції й до дати постановлення рішення суду першої інстанції клопотання про залучення третіх осіб не подавав.

З огляду на викладене, у задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач у період з 2015 року по 12.02.2018 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

20.01.2018 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 5-РС позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до пункту а ч. 6 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, наказом командира військової частини (по стройовій частині) № 33 від 12.02.2018 позивача виключено зі списків особового складу частини та зараховано до оперативного резерву першої черги.

14.03.2019 на підставі звернення ОСОБА_1 відповідачем видано Довідку про щомісячне нарахування індексації, проте при звільненні з військової служби позивачу не виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 12.02.2018 року.

Також при наданні довідки про щомісячне нарахування індексації відповідач зазначив, що в зв`язку з недостатністю фінансування індексація грошового забезпечення за 2016-2018 роки не здійснювалась.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що Військовою частиною НОМЕР_1 протиправно, всупереч нормам законодавства не проведено нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2016 року по 12.02.2018 року. При цьому вказав, що позивачем в свою чергу не доведено обґрунтованості заявленої вимоги про врахування базового місяця лютого 2015 року, а тому прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст.1 та ст.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частинами 2,3 статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ.

Статтею 1 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно ст.2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст.4 Закону).

Відповідно до ст.6 Закону №1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Пунктом 4 вказаного Порядку встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постанові від 12.12.2018р. по справі №825/874/17

Так, колегія суддів зазначає, що в період з 01.01.2016 року по 12.02.2018 року індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалася та не виплачувалася.

При цьому, апелянт не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону №1282-ХІІ для проведення індексації, а правомірність своїх дій обґрунтовує виключно відсутністю відповідних кошторисних призначень та бюджетних асигнувань.

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, оскільки вони не відповідають нормам Закону №1282-XII та Порядку №1078, зокрема п. 11, яким визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.

Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.

Посилання апелянта на ст.5 Закону №1282-ХІІ щодо проведення індексації грошових доходів населення виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, на думку колегії суддів, вважає безпідставним, оскільки відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для не проведення індексації грошового забезпечення.

До того ж, апелянтом не надано жодних доказів в підтвердження факту відсутності в бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується Військова частина, коштів на індексацію грошового забезпечення, і як наслідок не надходження відповідних фінансових асигнувань на рахунки військової частини для виплати індексації військовослужбовцям у вказаний період. Крім того, відповідачем не надано доказів того, що ним протягом 2016-2017 рр. надсилались відповідні заявки до вищестоящого органу стосовно потреби на виділення додаткових коштів для виплати військовослужбовцям індексації грошового забезпечення.

Більш того, аргументи апелянта щодо відсутності бюджетного фінансування не можуть бути підставою для не нарахування індексації грошового забезпечення та відмови у його виплаті позивачу, а також жодним чином не впливають на наявність чи відсутність у позивача права на його нарахування та виплату, що є предметом спору у даній справі.

Поряд з цим, апелянт також обґрунтовує правомірність своїх дій щодо не проведення індексації грошового забезпечення позивача у вказаний період, посилаючись на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2

Колегія суддів вважає ці доводи безпідставними, оскільки відповідно до п. 14 Порядку № 1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики. Крім того, слід зазначити, що вказані роз`яснення не є нормативно-правовим актом, тому судом до уваги не приймається.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Таким чином, оскільки індексація грошового забезпечення позивачу не була проведена у встановлений ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» строк, що є порушенням права позивача, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 12.02.2018 року, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Вимоги ж позивача в частині проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення враховуючи базовий місяць лютий 2015 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на даний час у суду відсутні підстави для висновків про те, що при проведення нарахування та виплати індексації військовою частиною буде змінено базовий місяць.

При цьому, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом, виходячи з положень ст.5 КАС України, є обов`язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин. Тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому.

Таким чином, відсутні правові підстави встановлювати на майбутнє обов`язки для будь-яких осіб вчиняти ті чи інші дії у певній формі, обсягах та у спосіб.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції - відсутні.

З огляду на наведене, оскільки висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 09 квітня 2019 року, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 24 вересня 2019 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова