Справа № 140/2249/19
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2019-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2249/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області (далі - Дубівська сільська рада, відповідач), в якому просить: 1) визнати протиправними дії відповідача, які полягають у відмові в задоволенні заяви позивачки від 18.06.2019 про надання їй дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території села Дубове Ковельського району (по вулиці Вишнева) ; 2 ) зобов`язати відповідача прийняти рішення про надання відповідачці дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території села Дубове Ковельського району (по вулиці Вишнева ) на підставі заяви відповідачки від 18.06.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в 18.06.2019 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд на території села Дубове (бажане місце розташування по вулиці Вишнева) . Однак на черговій сесії Дубівської сільської ради 12.07.2019 позивачу було відмовлено у задоволенні заяви та наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території села Дубове (по вулиці Вишнева ). ОСОБА_1 вважає такі дії відповідача протиправними, такими, що не ґрунтуються на законі, та грубо порушують її права.

При цьому стверджує, що, звертаючись до відповідача із заявою (клопотанням) про надання дозволу на складання проекту землеустрою, нею виконано усі вимоги, визначені у частині шостій статті 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та необхідні для прийняття відповідачем рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Ухвалою судді від 29.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

19.08.2019 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву. Дубівська сільська рада заперечує проти позовних, вважає їх незаконними та безпідставними з огляду на наступне. 17.07.2019 листом позивача повідомлено про те, що її заяву не задоволено, рішення сесії не прийнято. Вказано результати голосування. При цьому зазначає, що відповідно до рішення Дубівської сільської ради від 12.08.2019 № 44/9 по вулицях Сонячна та Вишнева в с.Дубове проводиться інвентаризація земельних ділянок. Згідно із порядком денним 44 сесії сьомого скликання Дубівської сільської ради рішення про проведення інвентаризації приймалось раніше, ніж рішення щодо заяви позивача, відтак надання дозволу на розробку проекту землеустрою об`єктивно суперечило б рішенню про проведення інвентаризації. Крім того, в порушення Регламенту Дубівської сільської ради, що затверджений рішенням сільської ради від 27.12.2016 № 16/7, заява позивачки не була погоджена у постійній комісії з питань земельних відносин, сільського господарства, екології, будівництва та перспективного планування. З витягу з протоколу 44 сесії сьомого скликання Дубівської сільської ради слідує, що за рішення про надання дозволу на розробку технічної документації депутати не проголосували. Будь-якого впливу на депутатів не здійснювалось, посадові особи Дубівської сільської ради забезпечили законний порядок розгляду питань та волевиявлення депутатів. Також зазначив, що зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення за заявою позивача буде втручанням у його дискреційні повноваження, що є недопустимим. Просив відмовити повністю у задоволенні позову.

27.08.2019 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що станом на дату розгляду відповідачем заяви (клопотання) позивача про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на масив земельних ділянок по вулиці Вишнева в селі Дубове Ковельського району (бажане місце розташування земельної ділянки) було розроблено генеральний план населеного пункту та детальний план відповідної території, як його невід`ємну складову частину. Відтак посилання відповідача на необхідність попереднього проведення інвентаризації земель, як необхідну та достатню законну підставу відмови позивачу в задоволенні заяви, не ґрунтуються на нормах матеріального права. Більше того, масив земельних ділянок по вулиці Вишнева в селі Дубове Ковельського району (котрий включає спірну земельну ділянку) складається із сформованих в розумінні статті 79-1 ЗК України земельних ділянок, зі встановленими межами, площами та визначених щодо них правами, які зареєстровані у Державному земельному кадастрі.

Позивач не погоджується також з доводами відповідача щодо втручання в дискреційні повноваження Дубівської сільської ради, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Крім того, у відповіді на відзив представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що

18.06.2019 ОСОБА_1 звернулася до Дубівської сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Волинська область, Ковельський район, село Дубове, вулиця Вишнева (а. с. 18).

До даної заяви позивач додала копію паспорта, викопіювання з генерального плану забудови села Дубове, кадастрову карту та збірний кадастровий план земельної ділянки (а. с. 19-21).

12.07.2019 на сорок четвертій сесії Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області сьомого скликання було прийнято рішення за № 44/1 «Про порядок денний сорок четвертої позачергової сесії Дубівської сільської ради сьомого скликання» (а. с. 57-60). Відповідно до даного рішення в порядок денний сесії включено, зокрема, питання 9 - розгляд заяв про надання згоди на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в тому числі ОСОБА_1 .

Як свідчить витяг з протоколу 44 сесії Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області від 12.07.2019, сільська рада ухвали проект рішення «Про надання згоди на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_1 », який був поставлений на голосування за основу та в цілому, однак рішення не прийнято (а. с. 52-54).

Листом від 17.07.2019 № 1089 Дубівська сільська рада повідомила ОСОБА_1 про те, що рішення по її заяві від 18.06.2019 № Т-369/020 не прийнято (а. с. 22).

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 3 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з частиною шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини першої статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

При цьому згідно з пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Отже, надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З аналізу вказаних норм вбачається, що законом встановлені виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Водночас, пунктами «а», «б» частини першої статті 12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 80 ЗК України передбачено, що суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Таким чином, розпорядження земельними ділянками комунальної власності територіальної громади села Дубове Ковельського району Волинської області відноситься до повноважень Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закону № 280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частиною першою статті 46 Закону № 280/97-ВР сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Частиною першою статті 47 Закону № 280/97-ВР визначено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

На підставі частини четвертої статті 47 Закону № 280/97-ВР постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Відповідно до частин першої-третьої статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

З системного аналізу зазначених норм слідує, що за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою орган місцевого самоврядування приймає одне із рішень визначених частиною сьомою статті 118 ЗК України. При цьому, зважаючи на норми Закону № 280/97-ВР, таке рішення приймається на пленарних засіданнях.

Як слідує з матеріалів справи, заява ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність розглядалася 12.07.2019 на пленарному засіданні 44 позачергової сесії Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області сьомого скликання. Відповідно до витягу з протоколу 44 позачергової сесії сільської ради сьомого скликання від 12.07.2019 рішення за заявою ОСОБА_1 не прийнято, оскільки за результатами голосування не набрало більшості голосів (а. с. 52-54).

Наведене дає суду підстави дійти висновку про те, що заява ОСОБА_1 від 18.06.2019 не розглянута Дубівською сільською радою в порядку та у спосіб, встановлені ЗК України та Законом № 280/97-ВР, оскільки відповідачем не прийнято рішення про надання дозволу чи про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «належного урядування».

Принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Таким чином, беручи до уваги ту обставину, що відповідачем не було прийнято рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у його наданні, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій сільської ради, які полягають у відмові в задоволенні заяви позивачки про надання їй дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території села Дубове Ковельського району (по вулиці Вишнева) , та зобов`язання прийняти рішення про надання позивачці дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є передчасними та задоволенню не підлягають.

Разом з тим суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог прав осіб, що звертаються до суб`єктів владних повноважень, без порушень принципу розподілу влади.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд може (з урахуванням вимог статті 19 Конституції) лише зобов`язати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування вирішити питання, яке віднесено до компетенції цього органу, якщо рішенням, діями чи бездіяльністю такого органу порушено чи порушуються суб`єктивні права і їх поновлення можливе у такий спосіб.

Відповідно до частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

За приписами абзацу другого частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, оскільки в силу вимог статті 118 ЗК України надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відноситься до повноважень, в даному випадку - Дубівської сільської ради, яка порушила права та законні інтереси ОСОБА_1 шляхом не прийняття відповідного рішення про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача у є визнання протиправними дій Дубівської сільської ради щодо неналежного розгляду заяви позивача, зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.06.2019 та прийняти рішення відповідно до норм ЗК України з урахуванням правової оцінки, наведеної судом у даному рішенні.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача у встановлений судом строк надати звіт про виконання судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Частиною другою статті 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Приймаючи до уваги значимість виконання цього судового рішення для позивача, суд вважає за можливе задовольнити клопотання позивача та встановити відповідачу строк для подачі звіту про виконання цього судового рішення - місячний строк з дати набуття законної сили цим судовим рішенням.

Крім того, відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частин першої, третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У відповіді на відзив на позовну заяву представником позивача заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У пункті 269 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 3 червня 2019 року між адвокатським об`єднанням «СТАТУС» та позивачем укладено договір про надання правової допомоги, що включає надання правової допомоги клієнтам, здійснення представницьких повноважень, захист прав і законних інтересів клієнтів в обсязі та на умовах, встановлених цим договором. Також до позовної заяви долучено ордер на надання правової допомоги серії ВЛ № 000061960.

Згідно з актом прийому-передачі виконаних робіт (про надання професійної правничої допомоги) до Договору про надання правової допомоги № б/н від 3 червня 2019 року за домовленістю сторін встановлено наступні розміри оплати наданої професійної правничої допомоги: 1 година роботи адвоката - 1000,00 грн. Загальна вартість робіт (професійної правничої допомоги), наданих згідно Договору ОСОБА_1 склала 10 000,00 грн., які включають: зустріч з клієнтом, встановлення обставин справи, вивчення первинних документів, узгодження правової позиції (1 год. - 1000,00 грн.); вивчення нормативно-правових документів, що регулюють спірні правовідносини, аналіз судової практики (1 год. - 1000,00 грн.); складення та подання до ВОАС позовної заяви про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, визнання протиправним та скасування індивідуального правового акта, зобов`язання вчинити дії (5 год. - 5000,00 грн.); складення та подання до ВОАС заяви про забезпечення позову (1 год. - 1000,00 грн.); складання та подання до ВОАС відповіді на відзив на позовну заяву (2 год. - 2000,00 грн.).

На підставі вказаного акту прийому-передачі виконаних робіт позивачу надано рахунок по Договору про надання правової допомоги № б/н від 03 червня 2019 року на загальну суму 10 000,00 грн., в якому визначено реквізити рахунку адвоката та призначення платежу.

21.08.2019 ОСОБА_1 перерахувала 10 000,00 грн. на банківський рахунок Адвокатського об`єднання «Статус», що підтверджується квитанцією № 0.0..1.

Однак, суд вважає, що право позивача на компенсацію понесених витрат на правову допомогу не є абсолютним та може бути обмеженим з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Разом з тим, на переконання суду, розрахунок витрат на правову допомогу, який міститься в акті прийому-передачі виконаних робіт є необґрунтованим, неспівмірним з витраченими часом та не відповідає характеру спірних правовідносин та складності справи.

При цьому, суд також враховує те, що дана справа є справою незначної складності, а з огляду на той факт, що адвокатом в даній справі обрано неналежний спосіб захисту порушених прав позивача, що мало наслідком часткове задоволення позову, то слід дійти висновку, що підготовка позовної заяви та збір доказів не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи.

За таких обставин клопотання позивача про стягнення судових витрат є очевидно необґрунтованим, так як розглядувана справа є незначної складності, а подані суду докази не підтверджують фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у даній справі на суму 10 000,00 грн.

Відтак суд дійшов висновку про неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) зважаючи на характер спірних правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу в даній справі до 1000,00 грн.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки адміністративний позов задоволено частково, то на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області належить стягнути судові витрати у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок, сплачений згідно квитанції від 19.07.2019 № 1660-5134-8507-0642 (а. с. 3).

Керуючись статтями 139, 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Земельного кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Дубівської сільської ради Ковельського району Волинській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 18 червня 2019 року про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території села Дубове Ковельського району (по вулиці Вишнева ).

Зобов`язати Дубівську сільську раду Ковельського району Волинській області прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 червня 2019 про надання їй дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території села Дубове Ковельського району (по вулиці Вишнева ) разом з поданими документами із прийняттям відповідного рішення у встановленому законодавством порядку з урахуванням правової оцінки, наведеної судом у даному рішенні.

Стягнути з Дубівської сільської ради Ковельського району Волинській області (45031, Волинська область, Ковельський район, село Дубове, вулиця Ковельська, 60, ідентифікаційний код 04333939) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок та понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Зобов`язати Дубівську сільську раду Ковельського району Волинській області в 30-денний строк з моменту набрання рішення Волинського окружного адміністративного суду законної сили подати до суду звіт про виконання судового рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф.А. Волдінер