Справа № 260/1/19
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/4254/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Ігнатищ Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року (ухвалене головуючим-суддею Шешеня О.М., час проголошення судового рішення 10 год 48 хв у м. Ужгороді, дата складання повного тексту судового рішення 29 березня 2019 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати п.2 наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - ГУ НП в Закарпатській області, відповідач) «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Перечинського ВП ГУ НП» №2354 від 30.11.2018 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України та наказу «По особовому складу» №250 о/с від 03.12.2018 про звільнення його зі служби в поліції, поновити на посаді інспектора СРПП №4 Перечинського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області та виплатити суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць та поновлення на службі в поліції.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в обґрунтування доводів якої зазначає, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби на підставі Дисциплінарного статуту та п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» не узгоджується з положеннями Основного закону щодо застосування принципу презумпції невинуватості, оскільки вину позивача у скоєнні кримінального правопорушення, вироком суду, який набрав законної сили доведено не було. Тому просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що перед звільненням ОСОБА_1 проходив публічну службу в Національній поліції України на посаді інспектора СРПП №4 Перечинського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області.

17.10.2017 за матеріалами Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України прокуратурою Закарпатської області було розпочато кримінальне провадження №0000363 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за фактом збуту наркотичних засобів працівниками правоохоронних органів.

14.03.2018 за матеріалами Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України прокуратурою Закарпатської області було розпочато кримінальне провадження №00000086 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, за фактом неправомірних дій окремих працівників територіального підрозділу ГУ НП в Закарпатській області, які систематично отримують незаконну грошову вигоду від цивільних осіб за не притягнення їх до адміністративної відповідальності.

Цього ж дня, прокуратурою Закарпатської області кримінальні провадження №0000363 та №00000086 були об`єднані в одне з присвоєнням кінцевого №0000363.

Наказом ГУ НП в Закарпатській області №2318 від 27.11.2018 було призначено службове розслідування за фактом повідомлення про підозру ОСОБА_1 .

За результатами службового розслідування складено висновок від 28,11.2018, який затверджений начальником ГУ НП в Закарпатській області.

Наказом ГУ НП в Закарпатській області №2354 від 30.11.2018 за порушення вимог ст.1 Закону України «Про дисциплінарний статут Національної поліції України», Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про запобігання корупції» та наказу МВС України №1179 від 09.11.2016 «Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських», що призвело до скоєння вчинків ОСОБА_1 , які компрометують його, як поліцейського та дискредитують поліцію в цілому і проявилися у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди від гр.гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за не притягнення їх до адміністративної відповідальності, а також негідну поведінку, як поліцейського під час проведення службового розслідування, інспектора СРПП №4 Перечинського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_1 , відповідно до п.п.7 п.3 ст.13 Закону України «Про дисциплінарний статут Національної поліції України».

Наказом ГУ НП в Закарпатській області №250 о/с від 03.12.2018 лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора СРПП № 4 Перечинського ВП ГУ НП в Закарпатській області звільнено зі служби в поліції відповідно до ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» за п.6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) з 03.12.2018.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за вчинення дисциплінарного проступку, який полягав у порушенні вимог ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» на ОСОБА_1 правомірно накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значенням для справи, виходячи з наступного.

Згідно дефініції, наведеної у статті 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч.1 та ч.2 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно ст.60 Закону України «Про Національну поліцію», проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 77 цього Закону визначено вичерпний перелік підстав для звільнення поліцейського.

Поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно ст.1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського : 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно ст.13 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень : 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Згідно частини 3 цієї статті, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Згідно ч.10 ст.14 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок проведення службових розслідувань регулюється Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, затвердженою наказом МВС України №230 від 12.03.2013 (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень Інструкції №230, з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з`ясування інших обставин відповідно до п.1.2. Інструкції призначається службове розслідування.

Реєстрація в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою рядового та начальницького складу кримінального правопорушення є підставою для службового розслідування, яке проводиться уповноваженим на те начальником (п.п.2.2.2 п.2.1 розділу ІІ Інструкції №230).

Згідно пунктів 5.2, 5.3 Інструкції №230, початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування).

Відповідно до абз.1 п.5.4 Інструкції №230, якщо вину особи рядового чи начальницького складу повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію»).

Як встановлено судом, на підставі наказу ГУ НП в Закарпатській області №2318 від 27.11.2018 було призначено службове розслідування за фактом повідомлення про підозру ОСОБА_1 та про результати службового розслідування складено висновок від 28.11.2018, у якому вказано, що ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за попередньою домовленістю в групі з іншими працівниками Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУ НП в період з листопада 2017 року по червень 2018 року систематично пред`являли завідомо протиправні вимоги про передачу грошових коштів, поєднуючи вказані вимоги з психологічним насильством та залякуванням водіїв транспортних засобів, які зупинялись ними за порушення Правил дорожнього руху України для перевірки на дорогах Перечинського району з метою свого збагачення.

Так, за вказаний період зазначені поліцейські Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУ НП вимагали та отримали, зокрема від гр. ОСОБА_12 100 грн, за не притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.122 КУпАП, від громадян ОСОБА_13 1500 грн, ОСОБА_14 3000 грн, ОСОБА_15 2000 грн, ОСОБА_16 100 доларів США та 150 грн, ОСОБА_5 300 доларів США та гр. ОСОБА_17 150 доларів США та 500 грн за не притягнення їх до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.130 КУпАП, від гр. ОСОБА_18 400 грн за не притягнення його адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 65 КУпАП, від гр. ОСОБА_19 200 грн за не притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.122 КУпАП, від гр. ОСОБА_20 500 грн за не притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122-2 КУпАП та від гр. ОСОБА_21 300 грн за не притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.126 КУпАП, від гр. ОСОБА_3 300 грн, за прискорення розгляду його заяви про втрату закордонного паспорта громадянина України, від гр. ОСОБА_22 400 грн за не притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.123 КУпАП, від гр. ОСОБА_12 100 грн за не притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.122 КУпАП, від гр. ОСОБА_23 700 грн за не притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП, гр. ОСОБА_13 1500 грн, від гр. ОСОБА_14 3000 грн, від гр. ОСОБА_17 150 доларів США та 500 грн, від гр. ОСОБА_24 1200 грн за не притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП, від гр. ОСОБА_19 200 грн за не притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.122 КУпАП та від гр. ОСОБА_25 500 грн за не притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.123 КУпАП, від гр. ОСОБА_26 400 грн за не притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.173-2 КУпАП.

Зазначена подія, що проявилася в об`єднанні ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у злочинну групу з метою матеріального збагачення та в період з листопада 2017 року по червень 2018 року вимагання та отримання ними неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у громадян, за не притягнення їх до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України, стала наслідком їх низьких ділових та моральних якостей, недотримання ними вимог ст.1 Закону України «Про дисциплінарний статут Національної поліції України», ігнорування вимог Закону України «Про національну поліцію», Закону України «Про запобігання корупції» та наказу МВС України №1179 від 09.11.2016 «Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських».

З матеріалів справи видно, що підставою притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності став висновок службового розслідування у рамках кримінального провадження №0000363, розпочатого 14.03.2018 за ч.3 ст.368 КК України.

З огляду на обставини, які встановлені службовим розслідуванням, було зроблено висновок про порушення позивачем службової дисципліни, що призвело до скоєння вчинку який компрометує його, як поліцейського і дискредитує поліцію в цілому та проявляється у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди.

Вказаний висновок став підставою для прийняття наказу №2354 від 30.11.2018, зокрема, звільнення ОСОБА_1 .

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, наслідки проступку, які, як правильно зазначив відповідач, фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, колегія суддів вважає правомірним притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Відсутність обвинувального вироку щодо позивача не свідчить про відсутність ознак дисциплінарного проступку (невиконання чи неналежне виконання позивачем службової дисципліни) в його діях.

Реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана з порушенням кримінальної справи та набрання чинності вироком суду, а наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежне виконання поліцейським службових обов`язків.

Наведені висновки узгоджуються з правової позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14.02.2019 та 20.03.2019 по справах №№824/1022/16-а, 804/676/18 відповідно.

Також, судом апеляційної інстанції вживалися заходи щодо з`ясування всіх обставин справи, зокрема, витребовувались копії матеріалів кримінального провадження №0000363, проте, вимога суду виконана не була у зв`язку з не завершенням досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Доводи позивача стосовно протиправності звільнення з органів внутрішніх справ лише на підставі факту повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки питання кримінальної відповідальності у встановленому законом порядку не вирішено, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позивача звільнено не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни.

При цьому, колегія суддів лише зазначає про факт вчинення позивачем кримінального діяння та не зачіпає питання обґрунтованості такого обвинувачення в межах кримінального провадження, а відповідач обмежився цим фактом при вирішенні питання доведеності вчинення дисциплінарного проступку.

Поряд з цим, колегія суддів враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви №11882/85).

Гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі «Ringvold v. Norway», заява №34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що при прийнятті оспорюваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений законом.

Відповідачем правомірно обрано позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з поліції адже вчинений позивачем проступок є таким, що дискредитує звання поліцейського і негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства. Такий захід дисциплінарного впливу застосовано відповідачем обґрунтовано, розсудливо, пропорційно, тобто з урахуванням балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких він спрямований.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби, відтак підстави для їх задоволення також відсутні.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п.30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.1 ч.5 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами його перегляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст.12, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року по справі №260/1/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарження в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 24.09.2019.