Справа № 480/2291/19
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 р. Справа № 480/2291/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кунець О.М.,

розглянувши в м. Суми в порядку письмового провадження адміністративну справу №480/2291/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області, у якій просить суд: визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача №Ф-2685-54 від 16.05.2019 про сплату боргу (недоїмки).

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 26.05.2004 була зареєстрована фізичною особою-підприємцем з видом діяльності - 93.02 надання послуг перукарням та салонам краси. Як зазначає позивач, з 2008 року вона не здійснювала підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець у зв`язку із роботою у департаменті соціального захисту населення Сумської міської ради. У зв`язку з цим, зверталась до реєстратора із заявою про припинення підприємницької діяльності. В подальшому, з квітня 2017 працювала у ТОВ "Маріас", а у січні 2018 - звільнилась. 12.06.2019 позивач отримала податкову вимогу ГУДФС у Сумській області №Ф-2685-54 від 16.05.2019 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 21200,90 грн.

На переконання позивача, оскаржувана вимога є протиправною, оскільки позивач не здійснювала підприємницьку діяльність, не подавала звіти, а тому, і не сплачувала єдиний внесок. При цьому, відповідача не складав відносно неї акти перевірок, на підставі яких і мала б формуватися вимога про сплату боргу.

Ухвалою суду від 25.06.2018 провадження у даній справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

16.07.2019 відповідач подав до суду письмовий відзив (а.с.28-32), у якому зазначає, що з 26.05.2004 по 14.06.2019 позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець , тому, зобов`язана була сплачувати єдиний внесок. Спірна вимога сформована податковим органом на підставі даних інформаційної системи доходів і зборів. Так, згідно з базою даних ГУДФС у Сумській області дата державної реєстрації ФОП ОСОБА_2 - 17.06.2004, дата припинення підприємницької діяльності - 14.06.2019. За цей період у КОР платника рахується заборгованість по платежу "Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в сумі 21200 грн., а саме: 170 грн. - недоїмка на початок року, 8448 грн. - єдиний внесок за 2017 рік, 2457,18 грн. - за І квартал 2018, 2457,18 грн. - ІІ квартал 2018 року, 2457,18 грн. - ІІІ квартал 2018, 2457,18 грн. - ІУ квартал 2018 року, 2754,18 грн. - І квартал 2019 року. При цьому слід відмітити, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру лише 14.06.2019 внесено відомості про припинення позивачем підприємницької діяльності.

Таким чином, нарахування єдиного внеску відбулося відповідного до норм чинного законодавства, а відповідно, податкова вимога №Ф-2685-54 від 16.05.2019 є законною та обгрунтованою.

18.09.2019 відповідач подав до суду клопотання про заміну відповідача на правонаступника - Головне управління ДПС у Сумській області (а.с.47-48).

Так, судом встановлено, що на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №537 від 19.6.2019 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1, а також реорганізовано територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2. Згідно з додатками 1 та 2 даної Постанови утворено Головне управління ДПС у Сумській області до якого приєдналось Головне управління ДФС у Сумській області.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №682-р від 21.08.2019 «Питання Державної податкової служби» визначено можливість забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 р. №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на Державну податкову службу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» визначено до Державна податкова служба України є правонаступником прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби України у відповідних сферах діяльності. Основні завдання та повноваження Державної податкової служби України визначені в Положенні про ДПС затвердженому Кабінетом Міністрів України №227 від 06.03.2019р.

Відповідно до ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне замінити відповідача - Головне управління ДФС України в Сумській області на правонаступника - Головне управління ДПФ у Сумській області.

У судове засідання позивач та її представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. У заяві від 18.09.2019 (а.с.54) представник позивача повідомила про неможливість участі у судовому засіданні та про розгляд у її відсутність.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Згідно ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діє з 15.12.2017), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Частиною 9 цієї статті встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).

Таким чином, враховуючи наведені обставини, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, справа розглянута в письмовому провадженні.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, відмовляє у задоволенні позовної заяви, виходячи з наступного:

У судовому засіданні встановлено, що ФОП ОСОБА_2 26.05.2004 була зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с.19), перебувала на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

16.05.2019 Головним управлінням ДФС у Сумській області сформовано вимогу №Ф-2685-54 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 21200,90 грн., з яких: 21030,90 грн. - основний борг та 170 грн. - штраф. Вимога та направлено на адресу ОСОБА_2 та отримана нею 12.06.2019 (а.с.14).

Згідно відомостей з картки платника податків заборгованість, вказана у вимозі, складається з боргу в сумі 170 грн. (штраф), боргу за 2017 рік в сумі 8448 грн. (3200грн.*12*22%=8448грн.), недоїмки за 2018 рік: І квартал 2018 - 2457,18 грн., ІІ квартал 2018 - 2457,18грн., ІІІ квартал 2018 - 2457,18 грн., ІУ квартал 2018 - 2457,18 грн.; та недоїмки за І квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн. Усього - 21200,90 грн. (а.с.31).

Позивач не погодилась з нарахуванням їй заборгованості з єдиного внеску, а тому звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464).

Відповідно до ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Згідно п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464 платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати і сплачувати єдиний внесок.

В Законі №2464-УІ не передбачено взаємовиключення одного платника іншим, а навпаки, чітко прописані умови нарахування, сплати та подачі звітності по єдиному внеску по кожному окремому з перелічених у частині першій статті 4 Закону № 2464-УІ платнику.

Отже, фізичні особи-підприємці, у тому числі й ті. які обрали спрощену систему оподаткування та одночасно є найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності за себе як фізичні особи-підприємці. Сплата єдиного внеску у такому разі не здійснюється подвійно, адже за фізичну особу-підприємця, яка працює найманим працівником у юридичної особи, єдиний внесок сплачує роботодавець (утримань єдиного внеску із заробітної плати немає).

Законом України від 06.12.2016 №1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону №2464, що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування ЄВ у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Позивачка на момент формування та надіслання вимоги про сплату боргу (недоїмки) була платником єдиного внеску, оскільки була зареєстрована фізичною особою-підприємцем.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закон №2464-УІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464-УІ, платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Мінімальний страховий внесок, відповідно до п.5 ч.14 ст.1 Закону 2464-УІ це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом па місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Законом України від 21.12.2016 №1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік», установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 - 3200,00грн., з 1 січня 2018 року - 3723 грн.

Частиною п`ятою ст.8 Закону №2464 для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22% бази нарахування.

Право на звільнення від сплати єдиного внеску у 2017-2018 роках за себе мали фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина четверта ст.4 Закону №2464).

Інших підстав звільнення від сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями не передбачено. Фактичне не здійснення підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства, що чинне з 01.01.2017 не звільняє платника від сплати єдиного внеску.

Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Враховуючи обов`язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, зобов`язані сплатити до 09.02.2018 за звітний 2017 рік, щонайменше 8448грн. (3200.00*12*22%=8448грн.).

Крім того, з прийняттям Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій » внесені зміни до Закону №2464, що діють з 01.01.2018, зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Так, з 01.01.2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464 категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац третій ч.8 ст.9 Закону №2464). Законом України від 07.12.2017 №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік», установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2018 - 3723,00 грн.

Відповідно, щоквартальний платіж складає 2457,18грн. (3723грн.*3*22%=2457,18грн.).

Статтею 6 Закону України «Про збір та облік єдиного на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;

Відповідно до п.п.6,7 ст.13 Закону №2464 та розділу VI Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Статтею 25 цього ж Закону визначено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів. Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Враховуючи вищевикладене, на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внесу на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, контролюючим органом нараховано позивачу єдиний внесок у розмірі 21200,90 грн. за 2017-2018 роки, І квартал 2019 року. Крім цього, станом на 31.12.2017 до позивача застосовано штраф у сумі 170 грн. Таким чином, на час формування спірної вимоги рахується борг (недоїмка) з єдиного внеску у загальній сумі 21200,90 грн.

Заперечуючи проти вимоги податкового органу позивач зазначає, що припинила здійснювати підприємницьку діяльність ще у 2008 році, про що зверталась до державного реєстратора. Проте, відповідно до відповідно до ч.3 ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати в н е с е н н я до Єдиного державного реєстру з а п и с у про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Так, згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.19) 14.06.2019 державним реєстратором здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОФП ОСОБА_2 .

Отже, з огляду зазначені норми Закону, припинення підприємницької діяльності пов`язано з позбавленням статусу підприємця внаслідок внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, а не звернення фізичної особи-підприємця до державного реєстратора із заявою про припинення підприємницької діяльності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога ГУ ДФС у Сумській області №Ф-2685-54 від 16.05.2019 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску сформована відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах повноважень, а отже, є законною і обґрунтованою, а тому, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 відсутні.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець