Справа № 520/9399/19
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

26 вересня 2019 р. справа № 520/9399/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень (вул. Ярослава Мудрого, буд. 26, м.Харків, 61002, ) про визнання протиправними дій та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області Ковалевської М.М. по винесенню постанови ВП№57767371 від 19.08.2019 про арешт коштів боржника та скасувати постанову ВП№57767371 від 19.08.2019 про арешт коштів боржника;

- стягнути з відповідача суму судового збору у розмірі 1921,00 грн. на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ВП №57767371 від 19.08.2019 року прийнято постанову про арешт коштів боржника Головною управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Позивач не погоджується із зазначеною постановою з огляду на те, що при винесенні постанови про арешт коштів боржника державним виконавцем не враховано ч.3 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Оскаржуваною постановою передбачено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках: Філія - Харківське обласне управління АТ "Ощадбанк" код фінансової установи 351823 та інших фінансових установах, яким буде направлено дану постанову, які належать боржникові у межах стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження 15097,00 грн. за примусове виконання рішення суду немайнового характеру. Через накладення арешту на рахунки боржника Головне управління не матиме можливості виконувати зобов`язання, проводити оплату податків, зборів, енергоносіїв та своєчасно проводити фінансування виплати пенсій. Перелічені обставини не були належним чином встановлені державним виконавцем при винесенні постанови про арешт коштів боржника ВП №57767371 від 19.08.2019 року, що на думку позивача є підставою для задоволення позову та скасування постанови. З огляду на викладене позивач вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Представник відповідача надав до суду клопотання, в якому зазначив, що державним виконавцем були вчинені виконавчі дії відповідно до вимог ст.56 Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, постановою від 06.09.2019 року виконавче провадження №57767371 закінчено, у зв`язку з чим припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішень. З огляду на викладене, просить суд відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Сторони у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в порядку передбаченому ст. ст. 124-127, ч.2 ст.194 КАС України. Причини неявки суду на повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надсилали.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Суд визнає можливим справу розглянути без участі в судовому засіданні представників сторін в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі по тексту - Закон №1404) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Спірні правовідносини склались з приводу правомірності винесення постанови ВП №57767371 від 19.08.2019 року про арешт коштів боржника під час виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 року по справі №820/3655/18, а відтак при розв`язанні спору слід виходити з положень Закону України "Про виконавче провадження", згідно зі ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що на виконанні у старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження номер за ВП №57767371 з примусового виконання виконавчого листа №820/3655/18 від 20.11.2018 року, виданого Харківським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 77% грошового забезпечення з 01.01.2018, здійснивши виплату недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою.

В межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем 19.08.2019 року винесено постанову про арешт коштів боржника, якою постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках у Філії - Харківське обласне управління АТ "Ощадбанк" код фінансової установи 351823 та інших фінансових установах, яким буде направлено дану постанову, які належать боржникові та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах виконавчого збору та витрат виконавчого провадження 15097,00 грн.

Не погодившись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає, згідно з положеннями пункту 7 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, в т.ч., шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" закріплено заборону звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання відкритих відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова про арешт коштів боржника не спрямована виключно на арешт коштів боржника у Філії - Харківське обласне управління АТ "Ощадбанк", а стосується всіх банківських установ, в яких у боржника відкриті рахунки.

Позивачем надано до суду виключно договір банківського рахунку №75/2099 від 21.09.2015 року, укладений між ПАТ "Державний ощадний банк України" та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області щодо надання послуг з розрахунково-касового обслуговування за рахунками 256 (а.с.10-15).

Згідно Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затверджених постановою Національного банку України від 17 червня 2004 року № 280, в редакції чинній на час укладення вказаної угоди, рахунками зі спеціальним режимом використання є балансові рахунки 2604 "Цільові кошти на вимогу суб`єктів господарювання".

При цьому, рахунки 256 є коштами позабюджетних фондів - кошти, які бюджетні установи та організації отримують понад асигнування, що виділяються їм з державного та/або місцевих бюджетів, та навіть в разі виплати з цих рахунків заробітної плати, не мають спеціального статусу. Відкриття для виплати заробітної плати окремого поточного рахунку зі спеціальним режимом використання не передбачено чинним законодавством України.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.03.2019 року у справі №344/8982/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окремо суд зазначає, що частиною 9 статті 13 Бюджетного кодексу України передбачено, що створення позабюджетних фондів органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування та іншими бюджетними установами не допускається. Відкриття позабюджетних рахунків для розміщення бюджетних коштів (включаючи власні надходження бюджетних установ) органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування та іншими бюджетними установами забороняється, крім випадків, передбачених частиною восьмою статті 16 та частиною другою статті 78 цього Кодексу, а також крім розміщення закордонними дипломатичними установами України бюджетних коштів на поточних рахунках іноземних банків, розміщення на поточних рахунках у банках державного сектору власних надходжень державних і комунальних вищих навчальних закладів, наукових установ та закладів культури, отриманих як плата за послуги, що надаються ними згідно з основною діяльністю, благодійні внески та гранти, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, розміщення вищими і професійно-технічними навчальними закладами на депозитах тимчасово вільних бюджетних коштів, отриманих за надання платних послуг, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, якщо таким закладам законом надано відповідне право, та розміщення на рахунках банків надходжень, визначених пунктом 1 частини третьої статті 15, пунктом 13 частини третьої статті 29 та пунктом 12 частини першої статті 69 1 цього Кодексу, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, надані позивачем докази в обґрунтування позовних вимог жодним чином не свідчить, що рахунки, відкриті у Філії - Харківське обласне управління АТ "Ощадбанк" та інших банківських установах є рахунками із спеціальним режимом використання, спеціальними та іншими рахунками, звернення стягнення на які заборонено законом.

Окрім цього, судом встановлено, що оскаржувана постанова містить застереження щодо її застосування до коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до положень частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження", банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

З огляду на наведені приписи законодавства, державним виконавцем під час винесення постанови ВП №57767371 від 19.08.2019 року про арешт коштів боржника дотримано вимог законодавства та передбачено запобіжники щодо неможливості порушення прав позивача на вільне користування боржником рахунками із спеціальним режимом використання, спеціальними та іншими рахунками, звернення стягнення на які заборонено законом.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця від 06.09.2019 року в межах виконавчого провадження ВП №57767371 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, згідно з якою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішень.

З огляду на викладене, судом встановлено, що оскаржуваною постановою жодним чином не порушено права позивача, при цьому дії старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області Ковалевської М.М. по винесенню постанови ВП №57767371 від 19.08.2019 року про арешт коштів боржника вчинені у повній відповідності до вимог законодавства та є правомірними, відповідно відсутні підстави для скасування постанови ВП №57767371 від 19.08.2019 про арешт коштів боржника.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень про визнання протиправними дій та скасування постанови - відмовити.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Панченко О.В.