Справа № 120/2878/19-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

25 вересня 2019 р. Справа № 120/2878/19-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук Максим Петрович, розглянувши у письмовому провадженні заяву про залишення позовної заяви без розгляду та клопотання про розгляд справи за правилами загального провадження у справі

за позовом: ОСОБА_1

до: Військової частини НОМЕР_1

про: визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Згідно ухвали суду від 12.09.2019 року розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справ (у письмовому провадженні).

Представником Військової частини НОМЕР_1 подано клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, у зв`язку з пропуском строків звернення до суду.

Вирішуючи клопотання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Судом встановлено, що предметом позову адміністративної справи № 120/2878/19-а є оскарження дій роботодавця щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення під час проходження позивачем публічної служби.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Статтею 233 КЗпП України визначено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Так, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ч. 1 ст. 233 КЗпП).

Разом із цим, ч. 2 цієї статті встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.

Частиною 5 ст. 122 КАС України, якою встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, є загальною нормою, оскільки нею прямо не передбачено строк звернення до суду у справах щодо стягнення заробітної плати (грошового забезпечення тощо).

Частиною 2 ст. 233 КЗпП України конкретизовано предмет (заробітна плата) судового захисту та встановлює, що в цьому разі звернення до суду не обмежується будь-яким строком, і з цієї норми такий висновок прямо випливає.

За загальними правилами визначення пріоритетності змісту норми висновки, що прямо випливають з норми, мають пріоритет над висновками, що непрямо випливають з норми.

Оскільки норми ч. 2 ст. 233 КЗпП України є спеціальними, прямо встановлюють предмет (заробітна плата) судового захисту, то вони мають пріоритет над нормами ст. 122 КАС України, які є загальними і з них не можна прямо зробити висновок стосовно строків звернення до суду для захисту права на заробітну плату (грошове забезпечення тощо).

Зазначену проблему проаналізовано Конституційним Судом України у рішеннях від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. 117, 2371 цього Кодексу (далі також - Рішення від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 ), від 15.10.2013 року № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст. 1,12 Закону України «Про оплату праці» (далі - Рішення від 15.10.2013 року № 8-рп/2013), від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст.233КЗпП України (далі - Рішення від 15.10.2013 року № 9-рп/2013).

У цих рішеннях висловлені правові позиції, які можуть і повинні враховуватися адміністративними судами, такі, як:

- строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин (п. 2.1 мотивувальної частини Рішення від 22.02.2012 року № 4-рп/2012);

- невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку (п. 2.2 мотивувальної частини Рішення від 22.02.2012 року № 4-рп/2012);

- під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат (п. 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.10.2013 року № 8-рп/2013);

- у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат (Рішення від 15.10.2013 року № 8-рп/2013);

- у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем (Рішення від 15.10.2013 року № 9-рп/2013).

Як випливає з позицій, викладених у згаданих рішеннях, Конституційний Суд України при тлумаченні ст. 233 КЗпП України виходить з того, що право особи на отримання заробітної плати повинно бути гарантоване незалежно від строку звернення до суду.

Таким чином, застосування норм ст. 122 КАС України у публічних спорах про стягнення заробітної плати (грошового забезпечення тощо) у разі порушення законодавства про оплату праці і, відповідно, обмеження права на звернення до суду місячним строком призведе до дискримінації державних службовців за ознакою місця роботи, оскільки працівники інших установ та організацій, на яких не поширюється норми ст. 122 КАС України, можуть захистити своє право безстроково.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача від 23.09.2019 року про залишення позову без розгляду, у зв`язку з тим, що на спірні правовідносини, які є предметом справи, строк звернення до суду за ст. 122 КАС України не підлягає застосуванню.

Що стосується клопотання Військової частини про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 12 КАС України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 2 ст. 12 КАС України).

Частиною 4 ст. 12 КАС України визначено виключний перелік справ, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження.

Так, ст. 257 КАС України передбачений порядок, згідно якого при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує, зокрема, категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків; кількість сторін та інших учасників справи, тощо.

Враховуючи характер спірних правовідносин, склад учасників та предмет доказування, суд дійшов до висновку, що адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії є справою незначної складності, для її вирішення пріоритетним є час, тому, дана адміністративна справа підлягає розгляду у спрощеному позовному провадженні.

Відтак, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 6, 9,12, 122, 123, 166, 167, 243, 256, 257 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду відмовити.

У задоволені клопотання Військової частини про розгляду справи за правилами загального позовного провадження КАС України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович