Справа № 1.380.2019.002498
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.002498
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

представника позивача Трафімова Р.В.,

представника відповідача Сікіліда О.І.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, стягнення коштів, зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:
На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , із вимогами:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 14.11.2018 включно;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 14.11.2018 включно;

визнати протиправним неврахування Військовою частиною НОМЕР_1 в розрахунок грошової допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 в 2015, 2016, 2017 роках щомісячної додаткової грошової винагороди;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 недоплачену суму грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017 роки в розмірі 9744,30 грн.;

визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату ОСОБА_1 в день виключення із списків частини 14.11.2018 грошової компенсації за неотримане речове забезпечення;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні невиплату грошової компенсації за неотримане речове майно на користь ОСОБА_1 за період з 14.11.2018 по день фактичного розрахунку 13.02.2019 в розмірі 36069,76 грн.;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

Ухвалою суду від 20.05.2019 вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків. На виконання вимог зазначеної ухвали суду позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 07.06.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання.

01.07.2019 за вх. № 22852 відповідачем подано відзив на адміністративний позов.

18.07.2019 за вх. № 25462 позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, а саме позивач просить суд :

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової допомоги з 01.01.2016 по 14.11.2018 включно;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 14.11.2018 включно 39930,20 грн.;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 компенсацію втрат доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 в розмірі 10007,63 грн.;

визнати протиправним неврахування військовою частиною НОМЕР_1 в розрахунок грошової допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 в НОМЕР_4 років щомісячної додаткової грошової винагороди;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) недоплачену суму щомісячної додаткової винагороди до грошової допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) за 2015, 2016, 2017 роках в розмірі 9744 грн.30 коп.

06.08.2019 за вх. № 28209 від відповідача надійшов відзив на заяву про зменшення позовних вимог.

05.09.2019 за вх. № 31921 позивачем подано пояснення на відзив.

Позовні вимоги мотивовані тим, що після звільнення 14.09.2018, позивач звертався до військової частини про виплату йому індексації грошового забезпечення, оскільки йому взагалі не виплачувалась індексація грошового забезпечення протягом 2016-2018 років, яка гарантована йому чинним законодавством України. Зазначив, що дізнався про те, що індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 14.11.2018 позивачу не виплачувалась та грошова допомога виплачувалась без врахування щомісячної грошової винагороди з довідок відповідача. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, оскільки індексація заробітної плати є мінімальною державною гарантією в оплаті праці, а органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Окрім того, позивач вважає, що відповідач, не здійснивши своєчасну виплату індексації грошового забезпечення, зобов`язаний здійснити її виплату з урахуванням компенсації втрати частини доходів, визначеної Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у зменшених позовних вимогах, додаткових поясненнях по справі, просив позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Відповідач заперечив позовні вимоги з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 01.07.2019 № 22852. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що відповідно до ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. Відповідно до ст.5 Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 р. №1282-ХІІ та п.6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Крім того, зазначив, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року - лютому 2018 року у Міністерства оборони не було. Відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017 №13700/з, 08.08.2017 №78/0/66-17 механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає. Щодо індексації грошового забезпечення за березень 2018 року, вказує, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, було підвищено розміри посадових окладів всіх категорій військовослужбовців. Також зазначає, що пунктом 5 Порядку визначено, що у місяці в якому відбувається підвищення посадових окладів, значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100%. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця , наступного за місяцем підвищення посадових окладів. Таким чином, обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення здійснюється з квітня 2018 року, після надходження відповідного фінансування за умови перевищення встановленого порогу індексації 103 %. Оскільки поріг індексації з квітня 2018 року не перевищував 103%, відповідно нарахування індексації на грошове забезпечення не проводилось включно по день звільнення з військової служби позивача.

Відповідач зазначив, що Законом України «Про компенсацію громадянам, втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Таким чином, позовні вимоги щодо компенсації втрат доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, задоволенню не підлягають.

Відтак, на думку відповідача, відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Дослідивши доводи позову, зібрані у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді оперативного чергового командного пункту військової частини.

Відповідно до наказу від 14.09.2018 № 73 командира повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по особовому складу, капітана запасу ОСОБА_1 , звільнено з військової служби у запас за пунктом 2 ч. 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військового одягу.

За пунктом «к» виключений зі списків особового складу частини, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.11.2018 № 265.

З довідок № 350/489/47/355пс від 01.04.2019, № 380/489/47/357пс, від 01.04.2019, № 380/489/292/пс від 01.04.2019 позивач дізнався про те, що індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 14 листопада 2018 року позивачу не виплачувалась та грошова допомога виплачувалась без врахування щомісячної грошової винагороди, а також, оскільки відповідач, не здійснивши своєчасну виплату індексації грошового забезпечення, останній зобов`язаний здійснити її виплату з урахуванням компенсації втрати частини доходів, визначеної Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». (а.с.24-27).

Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

При прийнятті рішення, суд керується такими правовими нормами:

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

У свою чергу, спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно ч.2 ст. Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (ч.3 ст. 9 Закону № 2011-XII).

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

При цьому, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до розділу ХХІІІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомог в межах місячного грошового забезпечення визначена ст. 10-1 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей».

Аналізуючи правову норму ст. 9 Закону № 2011-XII, щомісячна додаткова винагорода входить до складу місячного грошового забезпечення. Суд, проаналізувавши вищенаведене, прийшов до переконання, що даний перелік визначений Законом України і не може бути змінений іншим нормативно-правовим актом (наказом Міністерства оборони України).

Частиною третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовґязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Крім того дані про розміри щомісячної додаткової грошової винагороди , розміру та періоду її виплати підтверджуються довідкою Військової частини А 2847 № 350/489/47/355 пс від 01.04.2019, а саме за 2015 рік -1908,90 грн., за 2016 рік 3917,70 грн., за 2017 рік 3917,70 грн.(а.с.26-27).

Суд вважає, що вимога позивача про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 9744 грн.30 коп., яка входить до допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за 2015, 2016, 2017 роки підлягає до задоволення.

Абзацом 2 частини 3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ).

Так, статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статей 4, 6 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Згідно з пунктом 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році - 103 відсотка).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

За змістом пункту 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується із 01.12.2015).

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Суд звертає увагу, що відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Судом з довідки в/ч НОМЕР_1 №350/489/47/355 пс від 01.04.2019 про грошове забезпечення ОСОБА_1 встановлено, що позивачу протягом 2016 - 2018 років військовою частиною НОМЕР_6 взагалі не виплачувалась індексація грошового забезпечення. (а.с.26).

Також, судом встановлено, що щомісячна грошова винагорода, не мала постійного характеру, не була основною та змінювалась (збільшувалась) та з 01.03.2018 року скасована. Отже, суд дійшов висновку, що така не повинна впливати на розмір індексації грошового забезпечення.

При цьому суд зазначає, що не проведення та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення втрати частини доходів є обмеженням його Конституційних прав відповідачем, що є незаконним.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

В пунктах 23, 26 рішення у справі Кечко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

В пунктах 22-23 рішення Європейського суду з прав людини у справі Сукач проти України остаточне рішення від 10.06.2011 зазначено, що Суд повторює, що поняття майно в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають і активи, наприклад, борги, можуть також вважатися майновими правами і, відповідно, майном у розумінні цього положення. Питання, що має бути розглянуто, полягає у тому, чи надавали заявнику обставини справи, розглянуті в цілому, право на інтерес, який по суті захищається статтею 1 Першого протоколу (див. рішення щодо прийнятності у справі Броньовські проти Польщі [ВП], заява N 31443/96, пункт 98, ЕЄНЯ 2002-Х).

Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи, підприємства, організації не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

Суд також вважає безпідставними посилання відповідача на статтю 5 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, оскільки будь-яких застережень щодо не здійснення в зв`язку з цим індексації з 01.07.2015 року вказана норма не містить.

Таким чином, вказані відповідачем обставини не позбавляють його обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку.

На підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача в частині невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 по 14.11.2018 підлягають до задоволення.

При цьому, судом не беруться до уваги посилання відповідача на те, що з 01.12.2015 року базовим місяцем для розрахунку індексації береться місяць, в якому було підвищено тарифну ставку (посадовий оклад) за посадою, яку займає працівник, у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року за № 1013, оскільки абзацом 5 п.5 даного Порядку передбачено, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Зміна посадових окладів з урахуванням періоду проходження військової служби ОСОБА_1 відбулась 01.01.2008 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 за №1294 і діяла до 01.03.2018 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за №704.

Таким чином, суд вважає, що позивачем вірно здійснено розрахунок індексації грошового забезпечення позивача за вказаний період у розмірі 39930,20 грн., а тому дана сума підлягає стягненню з відповідача.

Що стосується позовної вимоги позивача щодо компенсації втрат доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, то суд зазначає наступне:

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050-III) та «Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 (далі - Порядок №159).

Відповідно до положень статей 1, 2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі статтею 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 цього ж Закону визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Відповідно до пункту 3 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Пунктом 4 Порядку №159 передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З системного аналізу вищезазначених норм права, встановлено, що компенсації підлягають нараховані грошові доходи, зазначені у пункті 3 Порядку №159, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у разі затримки їх виплати на один і більше календарних місяців.

Таким чином, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач просить нарахувати компенсацію втрат доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, яка позивачу нарахована не була, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом №2050-ІІІ, за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що вказана у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 487/6923/16-а.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині вимоги щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 компенсації втрат доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення відмовити.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню частково в порядку ст.139 КАС України на користь позивача з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, стягнення коштів, зобов`язання до вчинення дій,- задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 14.11.2018 року включно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 14.11.2018 року включно 39930,20 грн.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди в розрахунок до грошової допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) за 2015, 2016, 2017 роках в розмірі 9744 грн.30 коп.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щомісячну додаткову грошову винагороду яка входить в допомогу на оздоровлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) за 2015, 2016, 2017 роках в розмірі 9744 грн.30 коп.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 1536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення складено та підписано 24 вересня 2019 року.