Справа № 826/16356/17
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С ТА Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року, суддя Катющенко В.П., у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про стягнення пені,-

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, у якому просило стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь позивача пеню в розмірі 891 854,68 грн, нараховану на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість за період з 04.03.2015 року по 12.12.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою Вищого адміністративного суду України від 14.11.2017 року визнано протиправною бездіяльність ДПІ у Дніпровському районі щодо неподання до органу казначейства висновку із зазначенням суми ПДВ у розмірі 1 412 951,00 грн., що підлягає відшкодування з бюджету на користь ТОВ "Аскоп-Україна". Зобов`язано податковий орган надати такий висновок органу казначейства та стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ "Аскоп-Україна" пеню за прострочення виплати бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 72583,10 грн, нараховану за період з 30.10.2014 року по 03.03.2015 року. Враховуючи, що на день звернення до суду з даним позовом сума бюджетного відшкодування в розмірі 1 412 951,00 грн не відшкодована контролюючим органом, позивач на підставі пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України просить суд стягнути пеню в розмірі 891 854,68 грн, нараховану на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість, за період з 04.03.2015 року по 12.12.2017 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач - Державна податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.08.2014 року ТОВ "Аскоп-Україна" подало до ДПІ у Дніпровському районі м. Києва податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2014 року, у якій позивач заявив суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, в розмірі 1 412 951,00 грн.

Разом з податковою декларацією ТОВ "Аскоп-Україна", відповідно до вимог пунктів 200.7 та 200.8 статті 200 Податкового кодексу України, було подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування (додаток 4) та розрахунок суми бюджетного відшкодування (додаток 3) (а.с. 9-23).

На підставі підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року № 1238 "Про затвердження переліку достатніх підстав, які надають податковим органам право на проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування такого податку" ДПІ у Дніпровському районі м. Києва було проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ТОВ "Аскоп-Україна" бюджетного відшкодування податку на додану вартість, задекларованого на рахунок платника в банку у сумі 1 412 951,00 грн, відображених в податковій декларації з ПДВ, поданій за липень 2014 року, за результатами якої складено довідку від 16.10.2014 року № 6530/26-53-15-01/30579869 (а.с. 25-32).

Згідно з висновками, викладеними в указаній довідці, у ході перевірки встановлено, що на момент складання довідки неможливо підтвердити суму бюджетного відшкодування за липень 2014 року в сумі 1 412 951,00 грн, що пов`язано з відсутністю відповідей на запити про проведення зустрічних перевірок по ланцюгам постачання.

Вважаючи, що довідкою від 16.10.2014 року №6530/26-53-15-01/30579869 контролюючий орган фактично підтвердив право позивача на отримання бюджетного відшкодування, останній 04.03.2015 року звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просив: визнати протиправною бездіяльність ДПІ у Дніпровському районі м. Києва щодо неподання до органу Державної казначейської служби України висновку із зазначенням суми податку на додану вартість в розмірі 1 412 951,00 грн, що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь ТОВ "Аскоп-Україна"; стягнути з Державного бюджету України через ГУ ДКС у м. Києві на користь ТОВ "Аскоп-Україна" заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість в розмірі 1412951,00 грн та суму пені в розмірі 72 583,10 грн., нараховану на суму такої заборгованості за період з 30.10.2014 року по 03.03.2015 року (а.с. 47-49).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.04.2015 року у справі № 826/3775/15 (а.с. 33-37), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2015 року (а.с. 38-41), повністю відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ "Аскоп-Україна".

Постановою Вищого адміністративного суду України від 14.11.2017 року у справі № 826/3775/15 касаційну скаргу ТОВ "Аскоп-Україна" - задоволено частково: постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.04.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо неподання до органу Державної казначейської служби України висновку із зазначенням суми податку на додану вартість у розмірі 1 412 951,00 грн., що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь ТОВ "Аскоп-Україна". Зобов`язано ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві надати висновок Головному управлінню Державної казначейської служби України у м. Києві про виплату ТОВ "Аскоп-Україна" () бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за податковою декларацією з податку на додану вартість за липень 2014 року в сумі 1 412 951,00 грн. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ "Аскоп-Україна" () пеню за прострочення виплати бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 72583,10 грн. В іншій частині позову відмовлено (а.с. 42-46).

Враховуючи, що станом на 12.12.2017 року контролюючим органом не було виконано рішення Вищого адміністративного суду України від 14.11.2017 року у справі № 826/3775/15, позивач вважає, що має право на відшкодування пені за період з 04.03.2015 року по 12.12.2017 року, що стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин у цій справі) бюджетне відшкодування - це відшкодування від`ємного значення ПДВ на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування ПДВ за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлені статтею 200 ПК України.

Згідно з пунктом 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

За змістом пунктів 200.10, 200.11 статті 200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.Перелік достатніх підстав, які надають право податковим органам на позапланову виїзну документальну перевірку платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 200.12, 200.13 цієї статті Кодексу визначено, що контролюючий орган зобов`язаний протягом п`яти робочих днів після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Водночас, відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Отже на суми податку, не відшкодовані протягом визначених статтею 200 ПК України строків, які вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ, нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Неподання контролюючим органом до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв`язку з цим заборгованості бюджету з ПДВ, не позбавляє платника податку права пред`явити вимоги про стягнення зазначеної пені.

Як убачається із матеріалів справи, Вищим адміністративним судом України у постанові від 14.11.2017 року у справі № 826/3775/15 встановлено, що норми ПК України не встановлюють залежність виплати бюджетного відшкодування від сплати податку на додану вартість контрагентами платника податку в ланцюгах постачання та не дають права контролюючому органу не подавати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетного відшкодування, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню, з підстави незавершення перевірок контрагентів платника, які були постачальниками (продавцями) товарів (робіт, послуг), на вартість яких нарахований і сплачений податок, що підлягає відшкодуванню. З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення позивача права на отримання суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 1 412 951,00 грн, що, в свою чергу, обумовлює протиправність бездіяльності ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо неподання до органу Державної казначейської служби України висновку із зазначенням спірної суми податку.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що Вищим адміністративним судом України у постанові від 14.11.2017 року у справі № 826/3775/15 встановлено протиправну бездіяльність ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо неподання до органу Державної казначейської служби України висновку із зазначенням суми податку на додану вартість у розмірі 1 412 951,00 грн за податковою декларацією з податку на додану вартість за липень 2014 року, що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь ТОВ "Аскоп-Україна", зазначені обставини доказуванню не підлягають.

Разом з тим, невідшкодування ТОВ "Аскоп-Україна" суми податку на додану вартість, заявленої у липні 2014 року, є заборгованістю бюджету перед платником податків, що є підставою для нарахування та стягнення на користь позивача пені на рівні 120 відсотків облікової ставки національного банку України.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, з 14.11.2017 року, відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції станом на 14.11.2017 року) у ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві виник обов`язок виконати рішення суду касаційної інстанції, у свою чергу, за змістом постанови Вищого адміністративного суду України від 14.11.2017 року у справі № 826/3775/15 ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві допустило протиправну бездіяльність, яка полягає у неподанні у п`ятиденний строк після закінчення перевірки до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету ТОВ "Аскоп-Україна".

Щодо доводів відповідачів про передчасність заявлених вимог, то суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки станом на 12.12.2017 року (дата звернення до суду з позовною заявою) відповідачем не виконано рішення Вищого адміністративного суду України від 14.11.2017 року, яким було стягнуто з Державного бюджету України через ГУ ДКС у м. Києві на користь ТОВ "Аскоп-Україна" суму пені в розмірі 72583,10 грн, нараховану на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість, за період з 30.10.2014 року по 03.03.2015 року, у справі № 826/3775/15, а тому пому має право на відшкодування пені за період з 04.03.2015 року по 12.12.2017 року.

Крім того, положення пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України пов`язують нарахування пені з датою виникнення заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість та періодом існування такої заборгованості.

Відповідачами ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції, не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що у період з 04.03.2015 року по 12.12.2017 року позивачеві було відшкодовано заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість в розмірі 1 412 951,00 грн.

Щодо розрахунку суми пені, що підлягає стягненню з бюджету на користь ТОВ "Аскоп-Україна", суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до постанов Національного банку України у період з 04.03.2015 року по 27.12.2017 року облікова ставка Національного банку України змінювалася та становила такі розміри: з 04.03.2015 року по 27.08.2015 року - 30 %; з 28.08.2015 рок по 24.09.2015 року - 27 %; з 25.09.2015 року по 21.04.2016 року - 22 %; з 22.04.2016 року по 26.05.2016 року - 19 %; з 27.05.2016 року по 23.06.2016 року - 18 %; з 24.06.2016 року по 28.07.2016 року - 16,5 %; з 29.07.2016 року по 15.09.2016 року - 15,5 %; з 16.09.2016 року по 27.10.2016 року - 15 %; з 28.10.2016 року по 13.04.2017 року - 14 %; з 14.04.2017 року по 25.05.2017 року - 13 %; з 26.05.2017 року по 26.10.2017 року - 12,5 %; з 27.10.2017 року по 12.12.2017 року - 13,5 %.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що за період з 04.03.2015 року по 12.12.2017 року підлягає нарахуванню пеня у сумі 891 854,68 грн. (облікова ставка НБУ х 120 % /365 днів).

Отже, наданий позивачем розрахунок пені, що підлягає стягненню з бюджету на користь ТОВ "Аскоп-Україна", відповідає вимогам пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявні підстави для нарахування та стягнення на користь ТОВ "Аскоп-Україна" пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України за період з 04.03.2015 року по 12.12.2017 року у розмірі 891 854,68 грн. (згідно розрахунку), оскільки невідшкодування відповідачами у період з 04.03.2015 року по 12.12.2017 року позивачу сум податку на додану вартість, заявлених у липні 2014 року є заборгованістю бюджету перед платником податків.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і підстав для її скасування не має.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.

Постанову виготовлено: 24 вересня 2019 року.