Справа № 340/1193/19
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 вересня 2019 року м. Дніпросправа № 340/1193/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарнокіт»

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року (головуючий суддя Черниш О.А.) у справі №340/1193/19 за позовом Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарнокіт» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

в с т а н о в и В :

Кіровоградське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з адміністративним позовом про стягнення з ТОВ «Чарнокіт» адміністративно-господарських санкцій у розмірі 72952,30грн. та пені за несвоєчасну сплату цих санкцій у розмірі 1006,71грн.

В обґрунтуванні заявлених вимог позивач посилався на те, що середньооблікова кількість штатних робітників, що працювали у ТОВ «Чарнокіт» у 2018 році становила 100 осіб, у зв`язку з чим, відповідно до вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю для відповідача складає 4 робочих місця. Зі звіту форми 10-ПІ вбачається, що фактично у 2018 році на підприємстві відповідача були працевлаштовані 3 особи, якім відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність. Враховуючи середньорічну заробітну плату на підприємстві відповідача, позивачем розраховано суму штрафних санкцій за невиконання нормативу створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та пені за несвоєчасну сплату цих санкцій.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року позов задоволено. Рішення суду фактично мотивовано встановленими обставинами справи, які свідчать про невиконання підприємством нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, що є підставою для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені на підставі Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

На вказане судове рішення відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав необгрунтованості розміру пені, яку стягнуто з підприємства. Відповідач, посилаючись на Порядок нарахування пені та її сплати, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.05.2007р. №223, вказує на те, що судом першої інстанції не визначено кількості днів прострочення сплати адміністративно-господарських санкцій та нарахування пені, у зв`язку з чим просить рішення суду першої інстанції в цій частині змінити.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1

ст.311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з апеляційної скарги відповідач, не заперечуючи обов`язок підприємства щодо дотримання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, не заперечуючи не виконання підприємством цього обов`язку у спірному випадку, наслідком чого є сплата адміністративно-господарських санкцій, вказує на те, що судом першої інстанції не було визначено за який проміжок часу нарахована пеня, що у разі невірного визначення кількості днів прострочення, є підставою для зміни судового рішення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами відповідача про те, що визначальним для встановлення розміру пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій є встановлення кількості днів прострочення сплати адміністративно-господарських санкцій. Погоджується суд апеляційної інстанції і з аргументами відповідача про те, що невірне визначення судом першої інстанції кількості днів прострочення, є підставою для зміни або скасування судового рішення.

В той же час, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для висновку про те, що судом першої інстанції невірно визначено кількості днів прострочення і, як наслідок, невірно визначено розмір пені, що б могло бути підставою для скасування або зміни судового рішення. При цьому, сам факт не зазначення у судовому рішенні кількості днів прострочення, з яких зроблено розрахунок пені, не може бути підставою для зміни чи скасування судового рішення. за умови якщо це не призвело до невірного визначення пені, що стягнута з роботодавця.

Відповідач в апеляційній скарзі правильно виходив з того, що розрахунок пені має відповідати Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.05.2007р. №223.

Згідно із п.3.4 Порядку №223 нарахування пені як роботодавцем, так і органом контролю здійснюється з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарських санкцій по день сплати включно.

У спірному випадку граничним строком сплати адміністративно-господарських санкцій є 16.04.2019р., з чим погоджувався відповідач та з якого виходив і позивач у своїх розрахунках, що наведені у позові.

У відповідності із п.3.7 Порядку №223 у поданій позовній заяві за невиконання нормативу щодо працевлаштування інвалідів до відповідної судової інстанції відділення Фонду розраховує суму пені на дату її подання.

У спірному випадку позивачем позов складено 08.05.2019р. та розраховано пеню за період з 16.04.2019р. по 08.05.2019р. (23 дні).

Тобто, розрахунок днів прострочення сплати адміністративно-господарських санкцій, а відповідно і днів, за які нарахована пеня, відповідає п.3.7 Порядку №223.

Відповідно до ч.2 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Як вбачається зі розрахунків наведених позивачем та відповідачем спору щодо правильності застосування облікової ставки Національного банку України, між сторонами не існує.

Таким чином, перевіривши правильність розрахунків позивача розміру пені, яка стягнута судом першої інстанції з відповідача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку як про обґрунтованість таких розрахунків позивачем так і про обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені у розмірі 1006,71грн.

Отже аргументи відповідача, які наведені в апеляційній скарзі та встановлені обставини справи, не дають підстав стверджувати про наявність у спірному випадку обставин, які визначені ч.1 ст.317 КАС України та які є підставою для зміни судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарнокіт» залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року по справі №340/1193/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у строки, визначені ст..329 КАС України.

Повний текст постанови складено 24.09.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк