Справа № 640/7029/19
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 вересня 2019 року № 640/7029/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі»

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків

фінансових послуг

про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (далі по тексту - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування розпорядження від 26 березня 2019 року №455 про застосування заходу впливу до позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю оскаржуваного рішення з огляду на відсутність з його боку порушень на ринку фінансових послуг.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

15 травня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами з огляду на відповідність вимогам чинного законодавства оскаржуваного рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи за загальними правилами позовного провадження.

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло клопотання позивача про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції у справі №640/4608/19.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі №640/4608/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправними та скасування розпорядження.

Вказана ухвала набрала законної сили 29 серпня 2019 року.

Отже, клопотання про зупинення провадження у даній справі не підлягає задоволенню.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Позивачем організований сервіс з надання онлайн позик (https://cashinsky.ua), який забезпечує надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом укладення з клієнтами електронних договорів позики.

24 липня 2018 року між позивачем як Позикодавцем і ОСОБА_1 як Позичальником з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем був укладений електронний договір позики №18421.

28 серпня 2018 року між позивачем як Позикодавцем і ОСОБА_2 як Позичальником з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем був укладений електронний договір позики №24380.

08 вересня 2018 року між позивачем як Позикодавцем і ОСОБА_3 як Позичальником з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем був укладений електронний договір позики №26487.

12 жовтня 2018 року між позивачем як Позикодавцем і ОСОБА_4 як Позичальником з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем був укладений електронний договір позики №31949.

26 листопада 2018 року між позивачем як Позикодавцем і ОСОБА_5 як Позичальником з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем був укладений електронний договір позики №40258.

Листами №2360/16-8 від 13 лютого 2019 року, №3150/16-8 від 21 лютого 2019 року, №1079/16-8 від 23 січня 2019 року, №2453/16-8 від 14 лютого 2019 року, №1473/16-8 від 01 лютого 2019 року, №2591/16-8 від 15 лютого 2019 року, №1835/16-8 від 06 лютого 2019 року Нацкомфінпослуг надіслало TOB «ФК «Гелексі» вимогу щодо надання інформації та документів по взаємовідносинам з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

На виконання вимоги, листами від 20 лютого 2019 року №20/02-19/03, від 28 лютого 2019 року №28/02-19/01, від 31 січня 2019 року №31/01-19/02, від 22 лютого 2019 року №22/02-19/01, від 07 лютого 2019 року №07/02-19/01, від 25 лютого 2019 року №25/02-19/01, від 13 лютого 2019 року №13/02-19/01 TOB «ФК «Гелексі» надало Нацкомфінпослуг інформацію та документи.

Листом Нацкомфінпослуг від 07 березня 2019 року №1344/16-8 позивачу був надісланий акт про правопорушення, вчинені TOB «ФК «Гелексі» на ринку фінансових послуг від 28 лютого 2019 року № 175/16-5/15, та повідомлено, що розгляд справи про правопорушення призначений на 26 березня 2019 року об 11 год. за адресою: м . Київ, вул. Б . Грінченка , 3.

TOB «ФК «Гелексі» подало на розгляд справи про правопорушення письмові пояснення (заперечення) №25/03-19/01 від 25 березня 2019 року.

26 березня 2019 року відповідачем видано розпорядження №455 про застосування заходу впливу до TOB «ФК «Гелексі», яким зобов`язано TOB «ФК «Гелексі» усунути порушення законодавства про фінансові послуги та причини, що сприяли вчиненню порушення, а також повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушення та вжиті заходи для усунення причин, що сприяли вчиненню правопорушення, з наданням підтверджуючих документів у термін до 16 квітня 2019 року включно.

За змістом такого розпорядження, розглянувши справу про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг Нацкомфінпослуг встановлено, що TOB «ФК «Гелексі» надано фінансову послугу ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 шляхом обрання форми укладення договору позики від 24 липня 2018 року №18421, від 28 серпня 2018 року №24380, від 08 вересня 2018 року №26487, від 12 жовтня 2018 року №31949, від 26 листопада 2018 року №40258 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Однак, прийняття пропозиції від TOB «ФК «Гелексі» укласти електронний договір (акцепт) ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 здійснено шляхом введення отриманого коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу з надання онлайн позик TOB «ФК «Гелексі», без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абз. 3 ч. 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», згідно з яким відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Таким чином, оскільки порядок акцептування пропозиції TOB «ФК «Гелексі» не відповідає положенням абз. 3 ч. 6 статті 11 Закону, TOB «ФК «Гелексі» надано фінансову послугу ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з не дотриманням порядку укладення електронного договору, встановленого статтями 11 та 12 Закону, договори від 24 липня 2018 року №18421, від 28 серпня 2018 року №24380, від 08 вересня 2018 року №26487, від 12 жовтня 2018 року №31949, від 26 листопада 2018 року №40258 є такими, що не прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі та в силу приписів статті 1055 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Враховуючи вищезазначене, на думку Нацкомфінпослуг, TOB «ФК «Гелексі» надано фінансову послугу з порушенням ч. 1 статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно до якої фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору.

Згідно зі статтею 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини другої статті 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

При цьому, порядок укладання електронного договору встановлений статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до ч. 3 якої електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Отже, частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено три способи надання особою, які була адресована пропозиція укласти електронний договір, відповіді про її прийняття (акцепт).

Позивач у своєму позові зазначає, що, з огляду на особливості вчинення електронних правочинів з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, з метою уникнення будь-яких помилок та забезпечення отримання реальної згоди клієнта на отримання позики на визначених умовах, надання клієнтом-позичальником відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції TOB «ФК «Гелексі» укласти електронний договір позики (оферти) здійснюється в декілька кроків шляхом вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, зміст яких чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею, а саме: проставляння клієнтом чек-боксу «з умовами договору позики згоден»; підтвердження даних банківської картки; натискання кнопки «Підтвердити заявку»; введення клієнтом коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу.

При цьому, на думку позивача, введення клієнтом коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу являє собою підписання договору клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, як це визначено статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Суд погоджується з доводами TOB «ФК «Гелексі» в частині можливості надання відповіді особою, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) шляхом вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею, оскільки аналіз наведених вище вимог законодавства свідчить про їх правомірність. При цьому, оскільки відповідний вид договорів підлягає укладенню виключно у письмовій формі, він може бути підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, дія щодо чого є складовою дій в межах такого способу прийняття пропозиції укласти електронний договір.

Разом з цим, відповідно до вимог частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В контексті наведеного суд звертає увагу на те, що наявний у відповідача обов`язок щодо доказування правомірності оскаржуваного рішення жодним чином не нівелює обов`язок позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. А оскільки доводи позивача ґрунтуються, в тому числі, на обставині правомірності, на його думку, надання відповіді особою, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) шляхом вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, саме на TOB «ФК «Гелексі» покладається обов`язок довести таку обставину.

На думку суду, наведення переліку етапів укладення електронного договору у тексті позовної заяви з подальшим посиланням на нього в якості аргументації позовних вимог не є належним засобом доказування укладення такого електронного договору у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію». Натомість таким доказом могла б бути роздруківка інформації з електронного файлу, або сам електронний файл, що визначає послідовні дії учасників електронної комерції (фінансової установи та споживача) в інформаційно-телекомунікаційній системі, якою зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладення електронного договору в такій системі, яку позивач використовує для укладання електронних договорів.

Між тим, таких доказів позивачем долучено до матеріалів адміністративної справи не було, що, відповідно, свідчить про необґрунтованість позовних вимог TOB «ФК «Гелексі».

Твердження позивача стосовно відсутності у Закону України «Про електронну комерцію» статусу закону, що регулює діяльність з надання фінансових послуг, та неможливості застосування Нацкомфінпослуг заходів впливу за його порушення не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, в тому числі і на затверджених Постановою Кабінету Міністрів України Ліцензійних умовах провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) від 07 грудня 2016 року № 913, якими встановлений вичерпний перелік вимог, обов`язкових для виконання ліцензіатом, тобто TOB «ФК «Гелексі». А саме, такими Ліцензійними умовами закріплено, що надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою, якщо така послуга надана на підставі кредитного договору або іншого договору, який має всі ознаки кредитного договору, визначені статтею 1054 ЦК України (п. 8 Ліцензійних умов).

До фінансових послуг, щодо яких існує спеціальне законодавство, Закон України «Про електронну комерцію» застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству, що регулює здійснення фінансових послуг (п. 42 Ліцензійних умов).

Крім того, відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» цей Закон регулює відносини, що виникають між учасниками ринків фінансових послуг під час здійснення операцій з надання фінансових послуг. Фінансові установи в Україні діють відповідно до цього Закону з урахуванням норм законів України, які встановлюють особливості їх діяльності.

Таким чином, фінансова компанія, яка має ліцензії на право надавати фінансові послуги, в тому числі на умовах фінансового кредиту, повинна керуватись також Законом України «Про електронну комерцію».

Крім того, щодо тверджень позивача про правомірність використання сторонами договорів від 24 липня 2018 року №18421, від 28 серпня 2018 року №24380, від 08 вересня 2018 року №26487, від 12 жовтня 2018 року №31949, від 26 листопада 2018 року №40258 електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Як зазначає позивач, договори від 24 липня 2018 року №18421, від 28 серпня 2018 року №24380, від 08 вересня 2018 року №26487, від 12 жовтня 2018 року №31949, від 26 листопада 2018 року №40258 скріплені електронними підписами одноразовими ідентифікаторами TOB «ФК «Гелексі» у вигляді алфавітної послідовності - «ОСОБА_7 » та електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 у вигляді цифрової послідовності - «61166317», електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_6 у вигляді цифрової послідовності - « 15435037», електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_3 у вигляді цифрової послідовності - « 81311658», електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_4 у вигляді цифрової послідовності - «69520281», електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_5 у вигляді цифрової послідовності - «49719088».

На думку суду обидва з вказаних підписів не відповідають вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Так, електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» може бути використаний виключно особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, а не особою, яка надсилала пропозицію (оферту) укласти електронний договір.

Отже TOB «ФК «Гелексі» не могла використовувати електронний підпис одноразовим ідентифікатором при укладанні договорів від 24 липня 2018 року №18421, від 28 серпня 2018 року №24380, від 08 вересня 2018 року №26487, від 12 жовтня 2018 року №31949, від 26 листопада 2018 року №40258.

В той же час, пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором має складатись саме з алфавітно-цифрової послідовності, тобто містити як алфавітні так і цифрові значення. Натомість електронний підпис одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 у вигляді цифрової послідовності - «61166317», електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_6 у вигляді цифрової послідовності - « 15435037», електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_3 у вигляді цифрової послідовності - « 81311658», електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_4 у вигляді цифрової послідовності - «69520281», електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_5 у вигляді цифрової послідовності - «49719088» не відповідає вказаним вимогам.

А оскільки договори від 24 липня 2018 року №18421, від 28 серпня 2018 року №24380, від 08 вересня 2018 року №26487, від 12 жовтня 2018 року №31949, від 26 листопада 2018 року №40258 не є підписаними сторонами у порядку, визначеному чинним законодавством, вказані договори в силу вимог частини другої статті 207 Цивільного кодексу України, не може вважатись такими, що вчинені у письмовій формі.

Як визначено статтею 1055 Цивільного кодексу України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Наведене вище в сукупності свідчить про порушення позивачем порядку укладання договорів, що призвело до надання фінансової послуги не на підставі договору, що є порушенням вимог зазначеної вище статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Нацкомфінпослуг застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення.

Відповідно до статті 39 вказаного Закону, у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Нацкомфінпослуг може застосовувати такий захід впливу, як зобов`язати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення.

Згідно з абзацом 6 пункту 1.5. розділу І Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20 листопада 2012 року №2319, інформація про ознаки правопорушення законодавства про фінансові послуги може міститься в зверненнях громадян та матеріалах, отриманих на письмову вимогу Нацкомфінпослуг про надання необхідних документів та інформації.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2.1. Розділу II вказаного Положення №2319, Нацкомфінпослуг може застосовувати такі заходи впливу як зобов`язати порушника вжити заходів для усунення порушення.

Згідно до підпункту 1 пункту 2.2. Положення №2319, рішення про зобов`язання порушника вжити заходів для усунення порушення оформляється письмовим розпорядженням (приписом) Нацкомфінпослуг. Метою застосування даного заходу впливу є усунення особою у визначений у розпорядженні (приписі) строк виявлених порушень законодавства про фінансові послуги.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим та таким, що прийнято в межах повноважень відповідача, а тому правомірним, оскаржуване розпорядження Нацкомфінпослуг. Відповідно, судом за час розгляду справи не встановлено відстав для скасування такого рішення відповідача.

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 77, 78, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» - відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова