Справа № 352/2316/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7380/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - Устінський А.В.;

від третіх осіб - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської обл. від 11.05.2019р. в адміністративній справі за позовом Фермерського господарства «Фортуна» до Хом`яківської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської обл., треті особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо заборони проїзду транспортних засобів (суддя суду І інстанції: Хоминець М.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11 год. 08 хв. 11.05.2019р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 21.05.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

14.12.2017р. позивач Фермерське господарство /ТзОВ/ «Фортуна» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та нечинним рішення відповідача Хом`яківської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської обл. № 1 від 15.11.2017р. «Про розгляд колективного звернення»; судові витрати покласти на відповідача (Т.1, а.с.2-5).

Ухвалами суду від 09.02.2018р. та 27.03.2018р. залучено до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (Т.1, а.с.72, 113-115).

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської обл. від 11.05.2019р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та нечинним рішення відповідача Хом`яківської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської обл. № 1 від 15.11.2017р. «Про розгляд колективного звернення»; стягнуто з Хом`яківської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської обл. на користь позивача 1600 грн. судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень (Т.1, а.с.209-217).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржила третя особа ОСОБА_1 , яка покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (Т.2, а.с.2-11).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що через зміну власника ФГ «Фортуна» представлений договір оренди землі від 30.12.2011р. не є належним доказом повноважень позивача на використання земельної ділянки з кадастровим номером :03:006:1000; будь-які інші докази користування позивачем спірною ділянкою не представлені. За таких обставин висновок суду про те, що позивач на законних підставах користується проїздом по вул.В.Великого в с. Хом`яківка для доїзду до місця проведення своєї господарської діяльності на орендованій спірній ділянці не відповідає обставинам справи.

Окрім цього, автодорога державного значення Н10 через с.Хом`яків не проходить; через село проходить автодорога Тисмениця - Марківці (вулиці Центральна та М.Грушевського), яка сполучає магістральну дорогу Н18 з магістральною дорогою Н10 Стрий - Івано-Франківськ-Чернівці-Мамалига. За таких умов вул.В.Великого у с.Хом`яківка є вулицею місцевого значення, а тому питання закриття або обмеження руху по вул .В . Великого та вул.Затишна не є предметом регулювання ч.2 ст.16 Закону України «Про автомобільні дороги».

Водночас, організація дорожнього руху та його обмеження на дорогах комунальної власності віднесені до компетенції органу місцевого самоврядування, що слідує з приписів ст.ст.10, 11 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.16, 17 Закону України «Про автомобільні дороги», ст.7 Закону України «Про дорожній рух».

Із загальнодоступних джерел інформації стверджується, що до орендованої позивачем земельної ділянки існує ще внутрішньогосподарська під`їзна дорога (в об`їзд населеного пункту ) та під`їздний шлях - по вул.С.Стрільців у с.Хом`яківка. При цьому, вул.В.Великого та вул .Затишна не є вулицями загального користування.

Під час вирішення спору суд допустив превалювання економічних інтересів ФГ «Фортуна» над інтересами мешканців вул.В.Великого та вул.Затишна в с.Хом`яківка , що не відповідає положенням ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, апелянта, третіх осіб та їх представників на підтримання поданої скарги, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду справи, 15.11.2017р. відповідачем Хом`яківською сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської обл. прийнято рішення № 1 «Про розгляд колективного звернення», відповідно до якого заборонено проїзд транспортних засобів в с.Хом`яківка по вул.В. Великого та вул.Затишній, оскільки дороги, які проходять через дані вулиці не є дорогами державного та магістрального значення, належать до вулиць населених пунктів, перебувають у комунальній власності та в розпорядженні органу місцевого самоврядування (Т.1, а.с.7).

Відповідно до договору оренди землі, складеного за матеріалами проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, укладеного 30.12.2011р. між ОСОБА_11 , засновником і керівником ФГ «Фортуна» (орендар), та Тисменицькою районною державною адміністрацією Івано-Франківської обл. (орендодавець), орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку (кадастровий номер :03:006:1000) площею 20 га, яка належить до земель сільськогосподарського призначення - для ведення фермерського господарства, та знаходиться за межами населеного пункту с.Хом`яківка (Т.1, а.с.17-22).

Факт передачі вказаної земельної ділянки орендарю засвідчений Актом прийому-передачі земельної ділянки від 30.12.2011р. (Т.1, а.с.23).

29.05.2019р. до вказаного договору оренди внесені зміни, згідно яких орендарем є ФГ «Фортуна» (Т.2, а.с.64-65).

Розпорядженням Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської обл. № 525 від 19.07.2012р. надано дозвіл ФГ «Фортуна» на складання проекту для будівництва та облаштування ставків на земельній ділянці площею 5,0 га, яка знаходиться на території Хом`яківської сільської ради, за межами населеного пункту с.Хом`яківка, в урочищі «Уніва», та використовується останнім на умовах оренди (а.с.13).

Відповідно до декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої в Інспекції ДАБК в Івано-Франківській обл. 03.07.2013р., позивачем здійснюється будівництво ставків для риборозведення; загальна площе ставків (забудови) 3,219 га (Т.1, а.с.14-16).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що вул. В.Великого в с.Хом`яківка суміщається з дорогою державного значення Н-10 Стрий - Івано-Франківськ - Чернівці - Мамалига; автотраса державного значення Н-10 проходить по вул.Грушевського в с.Хом`яківка, до якої примикає вул.В.Великого.

По причині наведеного, а також враховуючи приписи ст.20 Закону України «Про автомобільні дороги», спірне рішення виходить за межі встановлених приписами ст.20 Закону України «Про автомобільні дороги» повноважень сільської ради в частині управління функціонуванням та розвитком вулиць та доріг міст та інших населених пунктів.

Окрім цього, спірне рішення є нормативно-правовим актом, оскільки встановлює норму права локального характеру щодо заборони проїзду транспортних засобів двома вулицями населеного пункту, стосується необмеженого кола осіб та застосовується неодноразово. Однак, проект цього рішення не пройшов попереднього обов`язкового оприлюднення.

Також треті особи не підтвердили належними доказами факт здійснення регулярного проїзду вказаними вулицями значної кількості важковагових вантажних автомобілів, заподіяння їм матеріальної шкоди через руйнування будинків внаслідок вібрації від дороги.

Між тим, наведені висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, що не відповідають нормам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, з наступних причин.

Із змісту заявленого позову слідує, що ФГ «Фортуна» в основу заявлених вимог покладає такі обставини як обмеження спірним рішення доступу до орендованої ним земельної ділянки, перевищення відповідачем своїх повноважень, недотримання процедури прийняття та оприлюднення регуляторного та нормативно-правового акту.

Щодо дійсного статусу вул.В.Великого та вул.Затишна в с. Хом`яківка колегія виходить з такого.

Згідно відкритих даних в мережі Інтернет автодорога державного значення Н10 через с.Хом`яківка не проходить; через вказаний населений пункт пролягає автодорога Тисмениця - Марківці (вул.Центральна та вул.М.Грушевського), яка сполучає магістральну дорогу Н18 з магістральною дорогою Н10 Стрий - Івано-Франківськ - Чернівці - Мамалига (Т.2, а.с.5).

Відповідно до листа Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській обл. № 06-23/1680 від 06.80.2018р. через с.Хом`яківка проходить автомобільна дорога загального користування державного значення Н10 Стрий -Мамалига; під`їзд до м.Тисмениці 7,1 км (Т.1, а.с.155).

За таких обставин вул.В.Великого та вул .Затишна у с.Хом`яківка є вулицями місцевого значення, які розташовані перпендикулярно та примикають до автодороги Тисмениця - Марківці в ділянці вул.Грушевського, а не до магістральної дороги безперервного руху Н10 Стрий - Івано-Франківськ - Чернівці - Мамалига.

Відповідно до листа ПАТ «Тисменицягаз» № ТЗ02.2-ЛВ-808-1117 від 27.11.2017р. по вул.В.Великого у с.Хом`яківка проходить поліетиленовий газопровід низького тиску Ду 90 мм; газопровід встановлено не у футлярі, оскільки вказана дорога не була призначена для проїзду багатотонних вантажівок; експлуатація газопроводу за таких умов несе загрозу виникнення аварії (Т.1, а.с.103).

Згідно листа Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській обл. № 06-23/1680 від 06.80.2018р. в разі руху великовагових та великогабаритних транспортних засобів дорогами загального користування місцевого значення в с.Хом`яківка необхідно додатково погодити проїзд в Управлінні капітального будівництва Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації (Т.1, а.с.155).

Як слідує з Акту від 20.11.2017р., у будинках по вул.В.Великого у с.Хом`яківка виявлені тріщини, по причині жителям вказаної вулиці рекомендовано, зокрема, звернутися до відповідних органів щодо заборони проїзду транспортних засобів по вул. В .Великого та вул.Затишній (Т.1, а.с.101-102).

Окрім цього, до ФГ «Фортуна» існують альтернативні під`їзні шляхи - по вул.С.Стрільців у с.Хом`яківка (Т.2, а.с.19); проїзд по вул.В.Великого не обладнаний дорожнім покриттям з нанесеними на нього відповідними дорожніми розмітками; на вул.Затишній і на вул.В.Великого є відсутнім інженерне облаштування (спеціальні споруди та засоби, призначені для забезпечення безпечних та зручних умов руху) (.2, а.с.18).

Також на вул.Затишній, на вул .В .Великого та вул.С.Стрільців в с.Хом`яківка встановлені дорожні знаки, які обмежують рух важкого транспорту вагою 7 тон; знаки встановлені на підставі схеми організації дорожнього руху, розробленого ДП Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства Укрдіпродор, та затвердженого Управлінням патрульної поліції в Івано-Франківській обл., Службою автомобільних доріг в Івано-Франківській обл. (Т.2, а.с.14).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Згідно з ч.1 ст.16 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться (ст.17 вказаного Закону).

Приписами ст.7 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що до компетенції сільських, селищних рад, їх виконавчих органів у сфері дорожнього руху належить:

забезпечення виконання вимог законодавства та рішень центральних органів виконавчої влади з питань дорожнього руху і його безпеки;

розробка, затвердження та виконання місцевих програм безпеки дорожнього руху;

створення позабюджетних фондів для додаткового фінансування заходів щодо безпеки дорожнього руху;

організація та контроль за діяльністю підприємств з питань дорожнього руху і його безпеки;

сприяння створенню на території відповідного населеного пункту підприємств і організацій для надання платних послуг, пов`язаних з підготовкою та підвищенням кваліфікації водіїв, технічним обслуговуванням і ремонтом транспортних засобів;

сприяння діяльності по утриманню у безпечному для дорожнього руху стані автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та їх облаштуванню об`єктами сервісу;

прийняття рішень про розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування транспортних засобів та стоянок таксі на вулицях і дорогах населених пунктів, здійснення контролю за дотриманням визначених правилами паркування транспортних засобів вимог щодо розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування;

затвердження вимог до облаштування майданчиків для паркування транспортних засобів з урахуванням норм, нормативів, стандартів у сфері благоустрою населених пунктів, державних будівельних норм, технічних умов, Правил дорожнього руху та інших нормативних документів;

впровадження в межах відповідного населеного пункту автоматизованої системи контролю оплати вартості послуг з паркування, затвердження технічних вимог та завдання до цієї системи;

уповноваження інспекторів з паркування здійснювати у випадках, визначених законом, розгляд справ про адміністративні правопорушення та проводити тимчасове затримання транспортних засобів;

визначення шляхів стимулювання користування електромобілями та іншими екологічними видами транспорту;

сприяння організації та здійсненню медичної допомоги потерпілим у дорожньо-транспортних пригодах та інших заходів щодо медичного забезпечення безпеки дорожнього руху;

проведення серед різних соціально-вікових груп населення профілактичних заходів щодо безпеки дорожнього руху;

навчання населення Правил дорожнього руху;

здійснення заходів щодо профілактики дитячого дорожньо-транспортного травматизму.

Таким чином, організація дорожнього руху та його обмеження на дорогах комунальної власності віднесені до компетенції органу місцевого самоврядування.

В частині обґрунтованості спірного рішення відповідача колегія суддів акцентує увагу на тому, що поза розумним сумнівом, регулярний проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів по дорозі місцевого значення без належного покриття, інженерного обладнання тощо спричиняє шкоду навколишньому середовищу та розташованим на такій дорозі будинкам.

Цілком об`єктивно питання дорожнього руху по вул.В.Великого та вул.Затишній у с.Хом`яківка за таких обставин стало предметом численних звернень її жителів до відповідача, а також вирішувалося на сході села від 10.03.2019р. (Т.2, а.с.15-17).

Із урахуванням наведеного, прийняте відповідачем рішення спрямоване на захист інтересів територіальної громади с.Хом`яківка, оскільки громада не планує використовувати вказані вулиці для проїзду великовагових та великогабаритних транспортних засобів; вказане рішення не має негативного впливу на права та інтереси громади чи держави.

В частині порушення спірним рішенням прав та інтересів позивача колегія суддів виходить з того, що матеріалах справи є відсутніми належні докази того, що оскаржуване рішення відповідача порушує права, свободи чи інтереси позивача.

За змістом ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на судовий захист передбачає можливість суб`єкта права чи охоронюваного законом інтересу звернутися до суду за захистом цього права чи інтересу у разі їх порушення або оспорення.

З аналізу викладеного вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Згідно з ч.1 ст.55 Конституції України та п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997р. № 9-зп (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Пунктом 8 ч.1 ст.4 КАС України позивача визначено, зокрема, як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п.33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010р. у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. № 18-рп/2004, яким мотивує свої вимоги позивач, поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у законах України, згідно з п.3.6 мотивувальної частини цього Рішення означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має стосуватися суб`єктивних прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка вважає, що має/мало місце порушення її прав, свобод, охоронюваних законом інтересів у публічно-правових відносинах. Однак обов`язковою умовою реалізації судового захисту є об`єктивна наявність відповідного порушення права або охоронюваного законом інтересу на момент звернення до суду.

З викладеного вбачається, що адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Отже, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. А тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову (апеляційної скарги).

Колегія суддів вважає, що позивач не навів належних доказів того, що оскаржуване рішення безпосередньо порушує його права, свободи чи інтереси.

Так, жодного доказу про застосування до позивача вимог оскаржуваного рішення матеріали справи не містять, у тому числі немає доказів наявності у позивача вантажних автомобілів, використання позивачем таких автомобілів у своїй господарській діяльності, в тому числі для проведення будівництва ставків тощо.

Водночас, обставинами справи стверджується наявність альтернативних шляхів доїзду до земель ФГ «Фортуна», що не позбавляє можливості їх використання позивачем.

Звідси, наведені позивачем аргументи не доводять існування реального негативного впливу на його конкретні права чи інтереси від видання оскарженого рішення, що унеможливлює застосування обраного ними юрисдикційного способу визнання цього акту незаконним.

Стосовно характеру оскаржуваного рішення відповідача № 1 від 15.11.2017р. колегія суддів підкреслює наступне.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (п.1 ч.2 ст.17 КАС України у редакції, чинній до 15.12.2017р., п.1 ч.1 ст.19 КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017р).

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

У вітчизняній теорії права загальновизнано, що нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру (юридична норма). Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою.

Загальний характер юридичних норм, встановлених або санкціонованих державою у нормативно-правових актах, полягає у тому, що ці норми розраховані на регулювання групи (виду) кількісно невизначених суспільних відносин, адресовані кількісно невизначеному колу неперсоніфікованих суб`єктів, не вичерпують свою обов`язковість певною кількістю її застосувань, тобто юридично діють безперервно, а їх чинність припиняється, скасовується за спеціальною процедурою.

Натомість індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише у письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

З огляду на вказане нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (юридичні норми), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються у нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид (групу) суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує дію фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується, вичерпується у зв`язку з його застосуванням до конкретних правовідносин.

Положення рішення відповідача Хом`яківської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської обл. № 1 від 15.11.2017р. «Про розгляд колективного звернення» не мають загального характеру, оскільки цим рішенням розглянуті звернення жителів вул.В .Великого та вул .Затишній у с.Хом`яківка; за результатами такого розгляду вирішено заборонити проїзд по цим вулицям.

Таким чином, рішенням відповідача Хом`яківської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської обл. № 1 від 15.11.2017р. «Про розгляд колективного звернення» не встановлено норми права, отже, воно не є нормативно-правовим актом, а належить до індивідуально-правових актів.

Також спірне рішення не є регуляторним актом, який спрямований на правове регулювання господарських відносин, а тому на нього не поширюються норми Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Оцінюючи в сукупності наведене, приймаючи до уваги факт відповідності спірного рішення вимогам закону та інтересам територіальної громади, недоведеність порушення прав та інтересів позивача реалізацією вказаного рішення, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.11 ст.139 КАС України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Оскільки під час розгляду справи третя особа ОСОБА_1 заперечувала позовні вимоги ФГ «Фортуна», через що в силу вищенаведених приписів понесені апелянтом судові витрати покладаються на позивача.

Таким чином, належить стягнути на користь апелянта - третьої особи ОСОБА_1 з позивача ФГ «Фортуна» понесені судові витрати за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 960 грн. сплаченого судового збору.

24.09.2019р. на адресу апеляційного суду надійшла заява апелянта ОСОБА_1 про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, в якій остання просить стягнути на її користь понесені витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 5500 грн. (Т.2, а.с.66-67).

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Апелянтом заявлені до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою в суді апеляційної інстанції від адвокатського бюро у вигляді складання апеляційної скарги, представництва інтересів апелянта в суді апеляційної інстанції.

Звідси, надані послуги не дублюють одна одну, мали вплив на хід розгляду справи та потребували спеціальних професійних навиків.

На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом апелянтом представлено договір № 68 від 19.06.2019р. про надання правової допомоги, згідно умов якого Адвокатське бюро «Якубовський та партнери» зобов`язалося здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту ОСОБА_1 (а.с.68-69).

Згідно додатку № 1 до цього договору правова допомога надається у справі № 352/2316/17 за позовом ФГ «Фортуна» до Хом`яківської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської обл., треті особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо заборони проїзду транспортних засобів (стадія апеляційного провадження) (Т.2, а.с.70).

Згідно Розрахунку витрат на професійну правничу допомогу адвоката та Акту № 1 від 24.09.2019р. прийому-передачі наданих послуг загальна вартість гонорару адвоката складає 5500 грн. (Т.2, а.с.71, 72).

Оплата наданих послуг здійснена позивачем в повному обсязі, що стверджується квитанцією серії АА № 456117 від 24.09.2019р. на суму 5500 грн. (Т.2, а.с.73).

Також в матеріалах справи наявний ордер серії АТ № 1000341 від 19.06.2019р., виданий Адвокатським бюро «Якубовський та партнери» адвокату Якубовському О.О. на представництво інтересів ОСОБА_1 у Восьмому апеляційному адміністративному суді (Т.2, а.с.74).

Із змісту згаданих документів однозначно та чітко убачається, що останні стосуються правової допомоги, наданої ОСОБА_1 під час розгляду її апеляційної скарги на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської обл. від 11.05.2019р. в адміністративній справі № 352/2316/17. Аналіз цих документів дозволяє чітко та однозначно визначити обсяг наданої правової допомоги, кількість годин, витрачених для їх надання, а також їхню вартість.

Надані послуги передбачені умовами договору про надання правової допомоги, заявлені витрати є співмірними із складністю справи, а розмір заявлених витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору.

Отже, представлені суду апеляційної інстанції матеріали доводять факт понесення апелянтом витрат на правову допомогу саме під час апеляційного розгляду адміністративної справи № 352/2316/17.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477- IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Звідси, підлягають стягненню на користь апелянта - третьої особи ОСОБА_1 з позивача ФГ «Фортуна» понесені витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в загальному розмірі 5500 грн.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до невірного вирішення спору, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської обл. від 11.05.2019р. в адміністративній справі № 352/2316/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Фермерського господарства «Фортуна» до Хом`яківської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської обл., треті особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо заборони проїзду транспортних засобів, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з Фермерського господарства «Фортуна» (76018, Івано-Франківська обл., м.Івано-Франківськ, вул.Академіка Сахарова, 34, ) судові витрати за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. сплаченого судового збору та 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) грн. витрат на правову допомогу.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. покласти на позивача Фермерське господарство «Фортуна».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 25.09.2019р.