Справа № 200/8120/19-а
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 р. Справа№200/8120/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22 травня 2019 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 його звільнено з військової служби в запас за підпунктом «д» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через службову невідповідність. Підставою для прийняття вказаного наказу є постанова Дзержинського міського суду Донецької області від 22.04.2019 року, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП. Вважає, що відповідачем у порушення положень Конституції України, Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вчинені протиправні дії та виданий протиправний наказ про звільнення з військової служби, за відсутності на те законних підстав, що призвело до порушення його прав та законних інтересів.

У зв`язку з чим позивач звернулася до суду із даним позовом в якому просить: 1) визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення позивача з військової служби та виключення зі списків особового складу; 2) поновити на військовій службі; 3)стягнути з військової частини НОМЕР_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року відкрито провадження у справі із визначенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

Відзив з боку військової частини НОМЕР_1 не надходив.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність певних обставин справи, суд встановив наступне.

31 жовтня 2018 року наказом № 318 (по стройовій частині) ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду механіка-водія 1 зенітного ракетно-артилерійського дивізіону (а.с. 38).

26 листопада 2018 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 призначено механіком-водієм медичного пункту механізованого батальйону (а.с. 39).

16 квітня 2019 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 затверджено результати службового розслідування, проведеного на підставі наказу №534 від 06.04.2019 року.

Вищевказаним наказом за порушення ст.ст. 11,16, 45, 49 Статуту Внутрішньої служби Збройних сил України на солдата ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана» (а.с. 51-53).

Як вбачається з службової картки на позивача накладено дисциплінарні стягнення, а саме: 09 квітня 2019 року було накладене дисциплінарне стягнення «сувора догана» за порушення ст. 11, 16, 45, 49 та 128 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4, Дисциплінарного статуту ЗСУ, 04 травня 2019 року дисциплінарне стягнення «сувора догана» за систематичне порушення розпорядку дня, 05 травня 2019 року дисциплінарне стягнення «сувора догана» (а.с. 57-58).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.05.2019 року № 768 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення місця служби солдатом ОСОБА_1 (а.с. 54).

Актом службового розслідування встановлено, що 16.05.2019 року о 12 годин 30 хвилин, солдат ОСОБА_1 залишив місце служби ВОП «КАНТЕР-53111» без зброї та без поважних причин, та повернувся 16.05.2019 року о 17 годин 00 хвилин до місця несення служби ВОП «КАНТЕР-53111», чим порушив вимоги статей 11,16 Статуту внутрішньої служби, вимоги статей 1, 2, 3, 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 64-69).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №776 від 17.05.2019 року затверджено результати службового розслідування (а.с.70-74). Як вбачається з пояснень інструктора навчального центру миротворчості та безпеки, останнім в даті наказу №776 допущено механічну помилку, а саме замість дати наказу 20.05.2019 року, зазначено 17.05.2019 року (а.с. 87).

У висновку запропоновано за систематичне порушення військової дисципліни, неякісне виконання своїх функціональних обов`язків, невиконання розпоряджень, вимог своїх командирів та начальників, та порушення вимог ст. ст. 1.1,16 та 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4, Дисциплінарного статуту ЗСУ на механіка - водія медичного пункту 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 , враховуючи раніше накладені стягнення, на підставі п. «ж» ст. 59 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накласти дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю. Також запропоновано командиру 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 скласти на солдата ОСОБА_1 , протокол про адміністративне правопорушення ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення та направити до Торецького міського суду для прийняття правового рішення.

22.05.2019 року командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 150, що прийнятий за наслідками службового розслідування, у відповідності до якого солдата ОСОБА_1 , механіка-водія медичного пункту 1 механізованого батальйону, вважати, що справи та посаду здав, направити для зарахування на військовий облік до Маріупольського ОМВК Донецької області (а.с. 26).

Позивач не погоджується з вищевказаними діями та вважає, що його звільнення є незаконним.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Правовими актами спеціального законодавства, що регулюють спірні правовідносини щодо проходження та звільненням з військової служби, зокрема, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-XII (далі - Закон № 2232), Закон України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 р., № 548-XIV (далі Закон №548), Указ Президента «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 10.12.2008 р. № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008), Наказ Міністраства оборони України «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України» від 16.07.1997 р. № 300, Закон України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України № 551-XIV від 24.03.1999 р. (далі - Дисциплінарній статут, Статут № 551), Наказ Міністерства оборони України Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України № 608 від 21.11.2017 р. (далі - Порядок № 608).

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно статті 2 цього Закону № 2232, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 24 цього Закону № 2232 передбачено, що початком проходження військової служби вважається, зокрема, день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пп. «Д» п. 1 ч. 5 ст. 26 Закону контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема, через службову невідповідність.

Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України (частина 7 ст. 26 Закону № 2232).

Суд зазначає, що сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, який затверджений Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 р. (далі - Статут № 551).

Цим Статутом визначено, що усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Пунктами 1, 2 Статут № 551 визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Пунктом 5 Статуту передбачено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

При цьому, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених законами та військовими статутами заходів примусу аж до арешту винного й притягнення його до кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 45 Статуту № 551, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

У відповідності до статті 11 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» до загальних обов`язкові військовослужбовців відноситься необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Закону № 548).

Статтею 17 Закону № 548 визначено, що на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно із статтею 26 Закону 548 військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою (стаття 30 Закону № 548).

У відповідності до статті 127 Закону № 548 солдат (матрос) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, а також за утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, за збереження виданого йому майна. Солдат (матрос) підпорядковується командирові відділення.

Статтею 128 Закону № 548 визначено, що солдат (матрос) зобов`язаний, зокрема, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержувати правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання.

Отже, проаналізувавши вказані норми спеціального законодавства, суд наголошує, що кожен військовослужбовець зобов`язаний дотримуватися військової дисципліни та неухильно виконувати вимогами Конституції, Дисциплінарного статуту, Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, інших законів України та Військової присяги. В іншому випадку, у разі невиконання чи неналежного виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни чи громадського порядку, командир зобов`язаний вжити всіх передбачених законами та військовими статутами заходів про притягнення такого військовослужбовця до дисциплінарної та/або кримінальної відповідальності.

У відповідності до п. «ж» статті 49 Дисциплінарного статуту на солдатів (матросів) (крім військовослужбовців строкової військової служби), може бути накладено стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

При цьому, порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений ст.ст. 83-95 Дисциплінарного статуту.

Відповідно до ст.ст. 84 та 85 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини, може передувати службове розслідування, яке призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 86 Дисциплінарного статуту під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Таким чином, суду дійшов висновку, що у випадку, якщо командир вважає за необхідне уточнити причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення та ступеня вини, він має право призначити проведення службового розслідування, в тому числі за наявності факту порушення службової дисципліни.

Як вже зазначалось судом, 16.05.2019 року о 12 годин 30 хвилин, солдат ОСОБА_1 залишив місце служби ВОП «КАНТЕР-53111» без зброї та без поважних причин, та повернувся 16.05.2019 року о 17 годин 00 хвилин до місця несення служби ВОП «КАНТЕР-53111».

Про вказані обставини свідчить рапорт командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 від 17.05.2019 року, пояснювальні записки свідків - заступника командира бойової машини навідника - оператора 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_3 , головного сержанта 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_4 , командира 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_5 .

Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 12 квітня 2019 року по справі 225/2278/19, яка набрала законної сили 22.04.2019 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказаною постановою встановлено, що військовослужбовець, солдат ОСОБА_1 04 квітня 2019 року не з`явився вчасно без поважних причин на службу з наданої йому щорічної відпустки в умовах особливого періоду. 09.04.2019 року останній самостійно повернувся до розташування підрозділу (який на даний час виконує бойове завдання у районі проведення Операції об`єднаних сил у н.п. Майорськ, Донецької області). У період з 04 по 08 квітня 2019 року солдат обов`язки військової служби не виконував, проводив час на власний розсуд, займався справами не пов`язаними з проходженням військової служби, на телефонні дзвінки не відповідав. Рішення про не вихід на службу прийняв самостійно, відповідного дозволу на звільнення від виконання службових обов`язків не отримував.

Згідно з пунктом 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на наведене, враховуючи обставини, встановлені вищезазначеним судовим рішенням, суд приходить до висновку, що позивач вчинив систематичне порушення військової дисципліни, про що був притягнутий до відповідальності.

Твердження позивача, що він з відповідальністю ніс службу спростовуються службовою характеристикою, згідно якої за час служби в Збройних Силах зарекомендував себе негативно, як військовослужбовець який не здатний точно і вчасно виконує покладенні на нього обов`язки і поставленні йому завдання. Статути Збройних Сил України не знає, не намагається їх вивчати чи керуватися ними по службі. Не проявляє інтересу до вивчення військової справи, ігнорує настанови командирів. Неохайно ставиться до військового майна, матеріальну частину ввіреного йому озброєння знає погано, не має мотивації до її вивчення. При спілкуванні зі старшими за військовим звання та службовим становищем іноді припускається порушення субординації та норм військової ввічливості. До товаришів по службі ставиться зневажливо, погано сприймається у військовому колективі. Не схильний до проявів хоробрості чи дисциплінованості, погано впливає на товаришів по службі.

У виконанні завдань покладених на нього потребує постійного контролю з боку командирів (начальників), не схильний до проявів розумної ініціативи, в цілому безвідповідальний. Не вміє зберігати військову таємницю. На критику та зауваження реагує агресивно, демонструє нездатність критично оцінити свою діяльність, вказані недоліки не усуває взагалі, не робить правильні висновки з помилок. Не має стійкості до перенесення труднощів та позбавлень військової служби, розгублено та неспокійно поводиться в кризових ситуаціях. Схильний до вчинення порушень військової дисципліни чи проявів ганебної поведінки, а саме розпивання на території військової частини алкогольних напоїв, запізнень до строю та порушень статутних правил внутрішньої служби. Згідно висновків та рекомендацій безпосереднього начальника позивача не відповідає займаній посаді (а.с. 45).

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні «Пеллеґрін проти Франції» від 08.12.1999 Європейський суд з прав людини надав автономне тлумачення терміну «Державна служба». З цією метою Суд запровадив функціональний критерій, що визначається характером обов`язків і функцій службовця. Ті, що обіймають посади, які передбачають виконання функцій, пов`язаних із забезпеченням загальних інтересів, або участь у здійсненні повноважень, наданих за публічним правом, наділені часткою суверенної влади держави. Отже, держава має законний інтерес вимагати від таких посадових осіб особливих відносин довіри і лояльності. З іншого боку, стосовно інших посад, які не містять такого аспекту «державного управління», цього інтересу немає (п.п. 60,65 рішення).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також зважаючи на систематичне порушення позивачем службової дисципліни, суд дійшов висновку, що наказ, яким позивача звільнено з військової служби у запас через службову невідповідність є правомірним, а дії відповідача при виданні такого наказу є такими, що вчинені в межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством України.

Суд вважає необхідним зазначити, що певні дефекти (неточності) в оформленні наказу №776 (зокрема невірна дата прийняття) не спростовують вчиненого проступку з боку позивача, а отже не свідчать про незаконність прийнятого рішення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають стягненню.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: м.Сєвєродонецьк, Луганська область, код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Лазарєв