Справа № 826/11885/16
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Аліменка В.О., Кобаля М.І., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт» до Державної служби геології та надр України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

Приватне акціонерне товариство «Київський річковий порт» звернулось до суду з позовом у якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність Державної служби геології та надр України, яка полягає у нездійсненні дій щодо продовження дії спеціального дозволу на користування надрами від 05 листопада 1996 року №672, виданого відкритому акціонерному товариству «Київський річковий порт»;

- зобов`язати Державну службу геології та надр України продовжити дію спеціального дозволу на користування надрами від 05 листопада 1996 року №672, виданого ВАТ «Київський річковий порт» на 20 (двадцять) років до 05 листопада 2036 року, видати ПАТ «Київський річковий порт» спеціальний дозвіл на користування надрами Ново-Українського родовища, розташованого у мілководній частині Канівського водоймища Обухівського району Київської області для видобування піску зі строком дії до 05 листопада 2036 року, та внести відповідну інформацію до електронної інформаційної бази даних спеціальних дозволів на користування надрами.

Також позивачем подано клопотання про забезпечення адміністративного позову шляхом заборони Державній службі геології та надр України вчиняти дії щодо зупинення та анулювання дії спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672 з метою видобування піску Ново-Українського родовища, розташованого у мілководній частині Канівського водоймища Обухівського району Київської області, скасування наказу Державної служби геології та надр України про переоформлення, продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами №326 від 19.07.2017, та внесення такої інформації до електронної бази даних спеціальних дозволів на користування надрами.

Назване клопотання вмотивовано тим, що у разі не вжиття заходів щодо забезпечення позову, для відновлення його прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2018 року у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Київський річковий порт», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки оскаржувана ухвала прийнята у відповідності до норм законодавства.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

За змістом статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи наявна хоча б одна з вищенаведених обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За правилами частини 1 статті 77 КАС України тягар доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову з наданням відповідних доказів покладається саме на позивачів, які ініціюють таке клопотання.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи з забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Приватне акціонерне товариство «Київський річковий порт» зазначає, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2016, позов задоволено повністю.

На виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2016 у справі №826/11885/16, ПАТ «Київпорт» отримало виконавчий лист, який видано 24.11.2016.

19.07.2017 Державна служба геології та надр України, на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2016 у справі №826/11885/16, постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2016 (у ВП №53205018) згідно виконавчого листа №826/11885/16, виданого 24.11.2016 Окружним адміністративним судом міста Києва, а також з урахуванням рекомендацій Комісії з питань надрокористування (протокол засідання від 09.12.2016 №6/2016), видала наказ №326 від 19.07.2017 Про переоформлення, продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами, згідно якого наказано переоформити та продовжити строк дії на 20 (двадцять) років Публічному акціонерному товариству «Київський річковий порт» спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672 з метою видобування пісків Ново-Українського родовища, що знаходиться в Обухівському районі Київської області відповідно до пунктів 14, 16 Порядку №615 (Порядок надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року №615 (далі - Порядок №615)).

Касаційним адміністративним судом в складі Верховного Суду постановою від 20.05.2019 у справі №826/11885/16 касаційну скаргу Державної служби геології та надр України задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року скасовано. Справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» до Державної служби геології та надр України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зокрема, при винесенні Постанови суд касаційної інстанції застосував Порядок № 615 в редакції, чинній на дату винесення Постанови. Закон України «Про оцінку впливу на довкілля», посилання на який міститься в Порядку № 615, набув чинності 23.05.2017, тобто вже після набрання рішенням суду законної сили.

Разом з тим, такі доводи заявника не є підставою застосування заходів забезпечення позову.

В той же час, наявність очевидних ознак протиправності рішень відповідача, на які посилається позивач у своїй заяві про забезпечення позову, може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за наслідком розгляду справи по суті.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із наведеного випливає, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Водночас, будь-яких прийнятних та переконливих обґрунтувань того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат Приватним акціонерним товариством «Київський річковий порт», ні у клопотанні про забезпечення позову, ні в апеляційній скарзі не надано.

Отже, слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт» залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 24 вересня 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.О.Аліменко

суддя М.І.Кобаль