Справа № 160/833/19
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року Справа № 160/833/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СТІЛ-СЕРВІС ЛТД до Державної служби України з безпеки на транспорті в собі Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування постанови,
Товариство з обмеженою відповідальністю СТІЛ-СЕРВІС ЛТД (далі ТОВ СТІЛ-СЕРВІС ЛТД, позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області та застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу № 044422 від 04.10.2018 року.
В обґрунтування позову зазначено, що постановою Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області від 04.10.2018 №044422 до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 1700,00 грн. за порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутність особистої картки водія до цифрового тахографу, роздруківки на паперовому носієві режиму відпочинку до цифрового тахографу за 10.08.2018 року. Однак, накладення штрафу на позивача за порушення, встановлені під час перевірки транспортного засобу MAN, номерний знак НОМЕР_1 є необгрунтованим, оскільки зазначений транспортний засіб належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 який здійснює діяльність у сфері автомобільного транспорту.
01.02.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху через невідповідність вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України. На виконання ухвали суду, позивачем усунуті виявлені недоліки позовної заяви.
05.03.2019 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.
15.04.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого вказано, що оскаржувана постанова є обґрунтованою та прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки позивач є автомобільним перевізником відповідно до товаро-транспортної накладної за договором перевезення, тому допущено порушення, а сааме: надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області проведено огляд транспортного засобу - марки MAN, номерний знак НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , власником якого є фізична особа підприємець ОСОБА_1 ), під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по автомобільній дорозі М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» 10.08.2018 о 11-25 та при перевірці документів водієм не було пред`явлено для перевірки картку водія до цифрового тахографа.
Зазначені обставини зафіксовані в акті від 10.08.2018 №092119 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. Також, під час перевірки на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, пред`явленого інспекторам, останніми встановлено, що транспортний засіб належить фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 .
Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567 (далі Порядок №1567).
Пунктом 25 Порядку передбачено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
У зв`язку з чим, зазначений акт Управлінням Укртрансбезпеки у Донецькій області направлений до Управління Укртансбезпеки у Дніпропетровській області для вирішення питання щодо притягнення перевізника до адміністративно-господарської відповідальності у двомісячний строк з дати їх складання.
Відповідачем направлено на адреси позивача та ОСОБА_1 повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Оскільки представник позивача та ОСОБА_1 до Управління не з`явились, додаткових пояснень, інформації, документів не надали, 04.10.2018 начальником Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області здійснено розгляд акта та винесено постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу від 10.01.2019 №044422, за якою до ТОВ СТІЛ-СЕРВІС ЛТД застосовано адміністративно- господарський штраф у сумі 1700,00 гривень.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулює Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001р. № 2344-Ш ( далі Закон № 2344-Ш), Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010р. № 340 (далі Положення №340), Інструкція з використання пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яка затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010р. № 385 (далі - Інструкція 385), Європейська угода щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) до якої Україна приєдналася Законом України «Про приєднання до ЄУТР» від 07.09.2005р. №2819-ІУ ( далі ЄУТР).
Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах ( ст.33 Закону №2344-Ш).
Згідно вимог ст.34 Закону №2344-Ш автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.
У відповідності до ст.48 Закону №2344-Ш автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Отже, з аналізу змісту наведеної норми слідує, що зазначений у наведеній статті перелік документів не є вичерпним, тобто законодавцем передбачено можливість його доповнення іншими, визначеними законодавством документами, зокрема, одним із таких інших документів є заповнені тахокарти (щоденні реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водія) у кількості, що передбачена ЄУТР.
Положення №340 встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку.
Так, відповідно до п.1.3 наведеного Положення №340 його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.
Згідно приписів п.6.1 Положення №340 вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонни повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Отже, у даному випадку, законодавець в імперативному порядку визначає умови для встановлення на транспортний засіб тахографа.
Порядок установлення, технічного обслуговування та використання тахографів визначений Інструкцією №385.
Згідно п.1.3 Інструкції №385 встановлено, що її норми поширюються на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).
Приписами п.3.3 Інструкції №385 передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом повинен мати про собі, зокрема, заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Також і відповідно до ст.7а) Додатку до ЄУТР з 21.03.2010р. водій повинен надати інспектору реєстраційні листи за поточний день та за попередні 28 календарних днів (1+28 тахограм), коли він керував транспортним засобом.
В Україні реєстраційні листи режимів праці та відпочинку водіїв втілені у формі тахокарт згідно п.3.3 Інструкції №385.
Аналізуючи вказані вище норми, можна дійти висновку, що водій, за умови обладнання транспортного засобу тахографом, зобов`язаний надати інспектору для контролю реєстраційні листи режиму праці та відпочинку за поточний день, які в Україні оформлюються у формі тахокарт у кількості, що передбачена ЄУТР, що відповідає вимогам п.3.3 Інструкції №385 та є іншими документами, що передбачені законодавством (Інструкцією №385) відповідно до вимог ст.48 Закону №2344-Ш.
Водночас, п.3.6 Інструкції №385 також на перевізника покладено обов`язок забезпечувати належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснювати періодичні інспекції, які включають перевірку, зокрема, наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 Інструкції №385.
Отже, водії транспортних засобів, які обладнані цифровими тахографами повинні надавати інспектору для контролю реєстраційні листи режиму праці та відпочинку, які оформлюються у формі тахокарт у кількості, що передбачена ЄУТР ( за поточний день та попередні 28 календарних днів (1+28 тахограм), в свою чергу, автомобільний перевізник повинен забезпечити наявність у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній п.3.3 Інструкції №385 та вимог ЄУТР, виходячи з обов`язку, встановленого для позивача п.3.6 Інструкції №385.
За викладених обставин, суд приходить до висновку, що 10.08.2018р. при здійсненні огляду транспортного засобу марки MAN, номерний знак НОМЕР_1 , водій повинен пред`явити інспекторам для контролю на транспорті свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, товарно-транспортну накладну, посвідчення водія, особисту картку водія до цифрового тахографу та роздруківку даних цього тахографу за день перевірки.
Позивачем як автомобільним перевізником не забезпечено наявності при собі у водія транспортного засобу під час огляду особисту картку водія до цифрового тахографу та роздруківку даних цього тахографу за день перевірки, тобто інших документів, що передбачені законодавством, свідчить про порушення позивачем вимог ст. 48 Закону №2344-Ш.
Оскільки вказані факти порушення позивачем вимог ст.48 Закону №2344-Ш жодними доказами не спростовані, застосування відповідачем до позивача як автомобільного перевізника штрафу у сумі 1700 грн. за оспорюваною постановою відповідає вимогам вищенаведеного чинного законодавства України, виходячи з того, що надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, абз.3 частини першої статті 60 Закону №2344-Ш передбачена відповідальність автомобільного перевізника у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 1700 грн.
Згідно до вимог ст.ст.73, 75, 76 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час ч.1 ст.77 вказаного Кодексу, на позивача покладено обовязок довести ті обставини на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
Представником позивача не надано жодних доказів та не наведено обґрунтованих підстав, які б свідчили про протиправність оспорюваної постанови, що є підставами для його скасування з урахуванням встановлених судом обставин щодо відсутності у водія ОСОБА_3 під час перевірки 10.08.2018р. особисту картку водія до цифрового тахографу та роздруківку даних цього тахографу за день перевірки та виходячи із аналізу норм чинного законодавства України.
Отже, наявність у водія транспортного засобу особистої картки до цифрового тахографу є обо особисту картку водія до цифрового тахографу та роздруківку даних цього тахографу за день перевірки обов`язком за п.3.3 Інструкції №385, а на позивача покладено обвязок забезпечити наявність вказаних документів у водія за п.3.6 Інструкції №385.
Судом не приймається до уваги твердження позивача, що наявність тахографів є виключно на транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення, оскільки вказані твердження жодними доказами не підтверджені та спростовуються як нормами Закону №2344-Ш, нормативно-правовими актами Положенням №340, Інструкцією №385, так і Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567 за якими визначено повноваження відповідача на здійснення контролю на транспорті автомобільних перевізників, водіїв транспортних засобів, які здійснюють не тільки міжнародні перевезення, а й внутрішні перевезення, зокрема, і щодо наявності тахографів, їх використання та дотримання водіями режиму праці та відпочинку із оформленням відповідних тахокарт у вигляді щоденних реєстраційних листів режиму праці та відпочинку.
Отже, позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про забезпечення ним як автомобільним перевізником наявність у водія транспортних засобу під час огляду 10.08.2018р., який здійснював внутрішнє перевезення вантажу, особистої картки до цифрового тахографу, виходячи з обов`язку, встановленого для позивача п.3.6 Інструкції №385.
Разом з тим, представником відповідача у ході судового розгляду справи було надано достатньо доказів та наведено підстави, які свідчать про обґрунтованість прийняття оспорюваного рішення з урахуванням вимог ст.ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваної постанови згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що при прийнятті вищевказаної постанови відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Таким чином судом не встановлено, а представником позивача не підтверджено жодними доказами, порушення відповідачем прав та інтересів позивача при прийнятті оспорюваної постанови, а тому у адміністративного суду підстави для її скасування відсутні.
За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову в повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на субєкта владних повноважень.
Однак, виходячи з того, що у суду відсутні підстави для задоволення даного позову, то і судові витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають стягненню з відповідача суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст. 72-77, 94, 139, 241-246, 250, 257, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю СТІЛ-СЕРВІС ЛТД до Державної служби України з безпеки на транспорті в собі Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування постанови відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова