Справа № 500/1156/19
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7360/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року у справі за позовом адвоката ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Чепенюк О.В.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення - 21 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

21 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, в якому просив визнати протиправною відмову у переведенні на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року та зобов`язати перевести на таку пенсію з 29 січня 2019 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває на обліку в Тернопільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області та з 30 грудня 2014 року йому призначено пенсію за віком. 29 січня 2019 року звернувся до відповідача із заявою, у якій просив перевести його із пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ. На момент звернення із заявою не перебував на державній службі, для обчислення пенсії подав довідки Головного управління ДФС у Тернопільській області про виплати, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за місяць, який передував місяцю звернення за відповідною (прирівняною) посадою (посадами), за останнім місцем роботи. Відповідач листом від 07 березня 2019 року №3710/05 відмовив у призначенні позивачу пенсії відповідно до Закону № 3723-ХІІ з тих підстав, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні та спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ. Так, ОСОБА_1 не зараховано до стажу державної служби, що дає право на отримання пенсії державного службовця, періоди його роботи в органах державної податкової служби Тернопільської області з 09 липня 1990 року по 31 березня 1994 року та з 01 січня 2014 року по 25 грудня 2014 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у переведенні ОСОБА_1 на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16 грудня 1993 року, яка оформлена листом від 07 березня 2019 року №3710/05. Зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області з 29 січня 2019 року перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16 грудня 1993 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач, з огляду на безперервність перебування на службі в органах державної податкової служби на різних посадах з 09 липня 1990 року по 25 грудня 2014 року, станом на 01 травня 2016 року мав стаж роботи на посадах державної служби більше 20 років, а відтак, є всі підстави для переведення його з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058-ІV, на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що посадовим особам контролюючих (податкових) органів відповідно до спеціального законодавства присвоюються спеціальні звання і періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Період роботи позивача з 09 липня 1990 року по 31 березня 1994 року та з 01 січня 2014 року по 25 грудня 2014 року не підлягає зарахуванню до стажу державної служби, оскільки у цей період позивачу виплачувалась надбавка за персональне звання, а не за ранг державного службовця. Зарахуванню до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців підлягають періоди роботи позивача з 01 квітня 1994 рок по 25 грудня 2013 року в органах податкової служби, що становить 19 років 9 місяців та є недостатнім для призначення пенсії відповідно до Закону № 3723-ХІІ.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи(в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін(у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 30 грудня 2014 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV, на підтвердження чого у матеріалах справи наявна копія пенсійного посвідчення позивача серії НОМЕР_1 , виданого 28 січня 2015 року Пенсійним фондом України, в якому зазначено вид пенсії: за віком(а.с.14).

ОСОБА_1 29 січня 2019 року звернувся до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із письмовою заявою про переведення його на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ(а.с.32). До заяви про призначення/перерахунок пенсії додав копію паспорта, трудову книжку, довідки Головного управління ДФС у Тернопільській області від 29 січня 2019 року №60/10/19-00-05-33 про складові заробітної плати для призначення пенсії особи, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, та №61/10/19-00-05-33 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років)(а.с.32-34).

Відповідач листом від 07 березня 2019 року № 3710/05 відмовив ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ, оскільки підтверджений стаж державної служби становить 19 років 09 місяців, що не дає право на призначення пенсії відповідно до цього Закону. Позивачу не зараховано до стажу державної служби, що дає право на отримання пенсії державного службовця період роботи ОСОБА_1 в органах державної податкової служби Тернопільської області з 09 липня 1990 року по 31 березня 1994 року та з 01 січня 2014 року по 25 грудня 2014 року. Відмова Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у зарахуванні цього стажу мотивована тим, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєнні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби. Лише періоди роботи позивача з 01 квітня 1994 року по 25 грудня 2013 року в органах податкової служби підлягають зарахуванню до стажу роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців (а.с.17-18).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

З набранням 01 травня 2016 року чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) відповідно до п.2 Прикінцевих та Перехідних положень зазначеного Закону визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Відповідно до п.12 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право, зокрема: чоловіки, які досягли віку 62 роки, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 року певного стажу державної служби, така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII. Обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону № 3723-XII та Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 03 липня 2018 року у справі № 265/3709/17 та від 18 грудня 2018 року у справі №466/6987/17.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 : з 09 липня 1990 року по 01 вересня 1992 року позивач працював на посаді ведучого спеціаліста відділу господарського обслуговування Державної податкової інспекції МФ УРСР; з 01 вересня 1992 року по 01 квітня 1993 року - на посаді головного спеціаліста - начальника загального відділу; з 01 квітня 1993 року по 15 вересня 1993 року - на посаді головного спеціаліста адміністративно-господарської групи при керівництві; з 15 вересня 1993 року по 01 вересня 1995 року - на посаді начальника адміністративно-господарського відділу; з 01 вересня 1995 року по 26 листопада 1996 року - на посаді заступника начальника управління справами по матеріально-технічному забезпеченню; з 26 листопада 1996 року по 25 жовтня 2004 року - на посаді начальника адміністративно-господарського відділу; з 25 жовтня 2004 року по 15 листопада 2004 року - на посаді головного спеціаліста загального відділу управління справами; з 15 листопада 2004 року по 01 вересня 2005 року - на посаді головного спеціаліста адміністративно-господарського відділу управління справами; з 01 вересня 2005 року по 31 липня 2007 року - на посаді головного спеціаліста відділу матеріально-технічного та речового забезпечення адміністративно-господарського управління; з 31 липня 2007 року по 27 вересня 2010 року - на посаді головного спеціаліста загального відділу адміністративно-господарського управління; з 27 вересня 2010 року по 29 березня 2012 року - на посаді головного спеціаліста адміністративно-господарського відділу; з 30 березня 2012 року по 29 березня 2013 року - на посаді заступника начальника відділу адміністративно-господарського забезпечення; з 29 березня 2013 року по 01 липня 2013 року - на посаді начальника відділу адміністративно-господарського забезпечення; з 01 липня 2013 року по 25 грудня 2014 року - на посаді начальника адміністративно-господарського відділу(а.с.21-22).

13 січня1995 року позивач прийняв присягу державного службовця(а.с.21).

Листом від 07 березня 2019 року № 3710/05 Тернопільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області до стажу державної служби, який дає право на пенсію відповідно до ст. 37 Закону №3723, не зараховано періоди роботи позивача з 09 липня 1990 року по 31 березня 1994 року, та з 01 січня 2014 року по 25 грудня 2014 року.

Так, згідно з п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII встановлено, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03 травня 1994 року, чинний до 01 травня 2016 року, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової; час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Статтею 15 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04 грудня 1990 року № 509-XII, чинний на час роботи позивача в органах державної податкової служби, встановлено, що службовою особою державної податкової інспекції може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством фінансів України. Службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності). Службовим особам державних податкових інспекцій присвоюються спеціальні звання.

Зазначеною статтею також установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються із вимогами статей Закону № 3723-ХІІ щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Статтею 6 зазначеного Закону встановлено, що видатки на утримання державних податкових інспекцій визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, займали посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержували заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже перебували на державній службі та є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 03 липня 2018 року у справі № 586/965/16-а та від 13 грудня 2018 року у справі №539/1855/17.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо відмови позивачу в переведенні з пенсії по віку на пенсію державного службовця є протиправними, оскільки у позивача наявний стаж роботи у податкових органах на різних посадах, який дає право на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року у справі № 500/1156/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін