Справа № 216/2277/19 (2-а/216/147/19)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2019 року м. Дніпросправа № 216/2277/19 (2-а/216/147/19)
(суддя Кузнецов Р.О. м. Кривий Ріг)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 25 червня 2019 року у справі №216/2277/19 (2-а/216/147/19) за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти №2 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП Гуленко Сергія Петровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 16 квітня 2019 року звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції роти №2 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП Гуленко Сергія Петровича в якому просить визнати незаконними дії відповідача щодо складання постанови у справі про адміністративне правопорушення №693504 від 10.04.2019 року та визнати протиправною і скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №693504 від 10.04.2019 року винесену відповідачем про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позов обґрунтовано тим, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 25 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що з дослідженої судом відеофіксації вчиненого позивачем правопорушення встановлено, що позивач здійснюючи маневр обгону автомобіля працівників патрульної поліції, який рухався у попутному напрямку не увімкнув лівий сигнал світлового покажчика напрямку повороту.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його до апеляційного суду, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що на наданому відповідачем диску не зафіксовано момент початку обгону, де при перестроюванні позивач ввімкнув покажчик лівого повороту. Відеофіксація розпочалася після того, як автомобіль позивача знаходячись і рухаючись без змін напрямку на зустрічній смузі прирівнявся та трохи випередив автомобіль патрульної поліції. Зазначає про те, що суд першої інстанції не визнав за належне викликати свідка для всебічного розгляду справи. Крім того, у відзиві на позовну заяву зазначено, що автомобілем керував ОСОБА_2 , а не позивач.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з постановою серії НК №693504 від 10.04.2019 року винесеною відповідачем, 10.04.2019 року о 13:47 годині на автодорозі М-12 «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» позивач керуючи автомобілем «Фіат», державний номерний знак НОМЕР_1 під час завершення виконання обгону патрульного автомобіля, який рухався в попутному напрямку не подав сигнал світлового покажчика напрямку руху відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2 «б» ПДР та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП (а.с.3).

Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Тобто, складення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху є складовою виконання посадовою особою Національної поліції України своїх процесуальних обов`язків передбачених законом, а отже вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК №693504 від 10.04.2019 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачене адміністративну відповідальність.

Частиною 2 статі 122 КУпАП встановлено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до пункту 9.2 «б» ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було притягнуто позивача до відповідальності за порушення пункту 9.2 «б» Правил дорожнього руху, а саме під час завершення виконання обгону патрульного автомобіля, який рухався в попутному напрямку не подав сигнал світлового покажчика напрямку руху відповідного напрямку.

Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Тобто, належним доказом правопорушення є фото або відеофіксація вчиненого правопорушення розміщена на видному місці.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення надано диск на якому міститься відеофіксація вчиненого правопорушення, з якої вбачається, автомобіль «Фіат», державний номерний знак НОМЕР_1 під час завершення виконання обгону патрульного автомобіля, який рухався в попутному напрямку та перестроювання у свою смугу руху не подав сигнал світлового покажчика відповідного напрямку руху.

При цьому, доводи позивача про те, що відеофіксація розпочалася після того, як автомобіль позивача знаходячись і рухаючись без змін напрямку на зустрічній смузі прирівнявся та трохи випередив автомобіль патрульної поліції не відповідають обставинам справи, оскільки з наданого відповідачем відеофіксації правопорушення вбачається, що автомобіль «Фіат», державний номерний знак НОМЕР_1 під час завершення виконання обгону патрульного автомобіля, який рухався в попутному напрямку здійснив перестроювання у свою смугу руху здійснивши обгін патрульного автомобіля та не подав при цьому сигнал світлового покажчика відповідного напрямку руху.

Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що наданий відповідачем відеозапис вчиненого позивачем правопорушення, а саме на 13:47 год. 10.04.2019 року містить запис того, як автомобіль «Фіат», державний номерний знак НОМЕР_1 здійснив перестроювання в інші смугу руху не подавши при цьому сигнал світлового покажчика відповідного напрямку руху.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що суд першої інстанції не визнав за належне викликати свідка для всебічного розгляду справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи не містять доказів заявлення позивачем клопотання щодо виклику свідка у цій справі з обґрунтування того, що саме він може повідомити цей свідок суду з приводу спірних відносин.

Доводи позивача у відзиві на позовну заяву про те, що автомобілем «Фіат» керував ОСОБА_2 , а не позивач, суд апеляційної інстанції також вважає такими, що не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки з наданої відповідачем відеофіксації вчиненого правопорушення вбачається, що за кермом автомобіль «Фіат», державний номерний знак НОМЕР_1 був позивач, а зазначення у відзиві прізвища ОСОБА_2 як водія зазначеного автомобіля свідчить виключно про допущення відповідачем описки при написанні відзиву.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 25 червня 2019 року у справі №216/2277/19 (2-а/216/147/19) - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2019 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко