Справа № 1.380.2019.001827
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8173/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С.М.,

суддів Улицького В.З., Шавель Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представника апелянта Циганко В.Р.

представника відповідача Поліщук О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортивний клуб «Сокіл» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року (постановлену головуючим - суддею Кухар Н.А. о 12 год. 00 хв. у м. Львові) про закриття провадження у справі № 1.380.2019.001827 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортивний клуб «Сокіл» до Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування ухвали,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просить визнати протиправними та скасувати п. 2 та п. 3.2 ухвали Львівської міської ради № 4288 від 29.11.2018 «Про державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку на вул. О. Кульчицької, 18 та надання управлінню земельних ресурсів департаменту містобудування дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на вул. Кульчицької, 18».

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 клопотання про закриття провадження у справі задоволено. Закрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортивний клуб «Сокіл» до Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування ухвали. Роз`яснено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що в результаті прийняття оскаржуваного рішення позивач позбувається речового права на земельну ділянку, а отже спір стосується приватноправових відносин та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційні скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки в оспорюваних обставинах у позивача не виникло майнових прав на згадану земельну ділянку, як на об`єкт цивільних правовідносин, відповідно оскаржуваною ухвалою такі права також не припинено. Вказує, що в результаті прийнятого судом рішення по суті справи та задоволення позову, у позивача також не виникнуть та не припиняться права на зазначену в позові земельну ділянку. Отже оскаржуваним рішенням позивача не могло бути позбавлено речового права на земельну ділянку.

Представник апелянт в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду по суті.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників апелянта та відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав: фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно до пунктів 1-2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: -хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або - хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або - хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналіз змісту ст. 19 ЦПК України та ст. 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Із змісту позовних вимог слідує, що предметом спору в даній справі є п. 2 та п. 3.2 ухвали Львівської міської ради № 4288 від 29.11.2018 «Про державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку на вул. О. Кульчицької, 18 та надання управлінню земельних ресурсів департаменту містобудування дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на вул. Кульчицької, 18», відповідно до яких надано управлінню земельних ресурсів департаменту містобудування дозвіл на поділ земельної ділянки площею 1,18 га (кадастровий номер :04:007:0059), виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 1,18 га (кадастровий номер :04:007:0059) на вул. Кульчицької, 18 на земельні ділянки орієнтовною площею 0,1583 га та орієнтовною площею 1,0217 га та зобов`язано через спеціалізовану землевпорядну організацію виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на вул. Кульчицької, 18.

Так позивач в позовній заяві вказує, що оскаржувані пункти ухвали порушують його існуюче право на отримання в оренду зазначеної земельної ділянки, яке виникло в нього на підставі ухвали Львівської міської ради від 27.12.2007 «Про погодження ТзОВ «Спортивний клуб «Сокіл» місця розташування земельної ділянки та надання дозволу щодо відведення земельної ділянки на вул. Кульчицької, 18 у м.Львові».

Разом з цим, як зазначив суд першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та, як пояснив представник відповідача під час апеляційного розгляду справи, що у п.1 ухвали Львівської міської ради № 4288 від 29.11.2018 «Про державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку на вул. О. Кульчицької, 18 та надання управлінню земельних ресурсів департаменту містобудування дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на вул. Кульчицької, 18» ухвалено: зареєструвати територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради право комунальної власності на земельну ділянку площею 1,18 га (кадастровий номер :04:007:0059) на вул. Кульчицької, 18.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав (ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відтак право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав і відповідний запис прийнятого рішення про державну реєстрацію прав має вноситись до Державного реєстру прав.

Так 16.09.2019 на вимогу суду надійшло клопотання відповідача із долученням до нього копії ухвали Львівської міської ради від 29.11.2018 № 4288 та інформації з Держаного реєстру речових прав про нерухоме майно.

Згідно інформації з Держаного реєстру речових прав про нерухоме майно вбачається, що зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:007:0059, площею 1,18 га відповідно до рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 4288, виданий 29.11.2018, видавник: Львівська міська рада.

Отже, апеляційний суд вважає, що право комунальної власності на земельну ділянку площею 1,18 га, кадастровий номер :04:007:0059, на вул. Кульчицької, 18, виникло з моменту державної реєстрації і відповідний запис прийнятого рішення про державну реєстрацію прав внесений до Державного реєстру прав.

А тому керуючись наведеним вище, колегія суддів приходить до висновку, що спір який розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки спірні правовідносини між учасниками справи, безпосередньо пов`язані із реалізацією права користування земельною ділянкою.

Щодо доводів апелянта проте, що ним не оскаржується п. 1 ухвали Львівської міської ради № 4288 від 29.11.2018, котрим ухвалено: зареєструвати територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради право комунальної власності на земельну ділянку площею 1,18 га (кадастровий номер :04:007:0059) на вул. Кульчицької, 18 то колегія суддів вважає, що такі доводи не спростовують висновку суду першої інстанції, оскільки п. 2 та п. 3.2 ухвали Львівської міської ради № 4288 від 29.11.2018 є похідними від п. 1 цієї ухвали і є взаємопов`язаними.

Відтак на переконання суду апеляційної інстанції, цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки в основі спору є правовідносини з питань користування земельної ділянки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції у відповідності до зазначених вище норм закрито провадження у справі, оскільки цю справа не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортивний клуб «Сокіл» залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року про закриття провадження у справі № 1.380.2019.001827 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 24 вересня 2019 року