Справа № 200/473/19-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року справа №200/473/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Сухова М.Є.,

представника відповідача Кононенко І.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року у справі №200/473/19-а (головуючий І інстанції Стойка В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, невиплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 30.11.2018 №446-к; поновити позивача на посаді начальника відділу організації, планування та аналізу інспекторської діяльності Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області; стягнути з відповідача невиплачену допомогу по тимчасовій втраті непрацездатності за листами непрацездатності від 19.10.2019 серії АГЮ № 251570 та від 06.11.2018 серії АДК №901096 у сумі 33343,03 грн.; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.12.2018 до дня винесення рішення суду по цій справі з розрахунку вартості одного робочого дня, що складає 680,47 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що під час видання наказу про звільнення перебував на лікарняному, тому такий наказ, на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України, є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року позов задоволено.

Скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 30.11.2018 №446-к про звільнення ОСОБА_1

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу організації, планування та аналізу інспекторської діяльності Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.12.2018 року до дня прийняття рішення.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу допомогу по тимчасовій непрацездатності за листами непрацездатності від 19.10.2018 серії АГЮ № 251570 та від 06.11.2018 серії АДК № 901096.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтування апеляційної скарги.

У відповідача були наявні підстави вважати, що позивач ухиляється від виконання своїх посадових обов`язків, оскільки певні листки тимчасової непрацездатності були видані лікарськими установами необґрунтовано. В зв`язку з нез`явленням позивача на службу більше як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності, відповідач правильно звільнив позивача з підстав, передбачених ч.2 ст.87 ЗУ «Про державну службу».

На теперішній час наявність у позивача страхового стажу більш шести місяців протягом останніх 12 місяців перед настанням страхового стажу не підтверджена належними доказами, також не підтверджено отримання позивачем пенсії по інвалідності оригіналами довідок. В зв`язку з чим неможливо здійснити перерахунок виплат допомоги по тимчасовій непрацездатності по всіх страхових випадках.

Представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення, прийняти постанову про відмову в задоволенні позову.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Наказом №245-к від 16.06.2018 року з 01.08.2017 року ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу організації, планування та аналізу інспекторської діяльності Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області. Встановлено ОСОБА_1 випробувальний термін 2 місяці. (а.с.7)

Як свідчать матеріали справи, позивач перебував на лікарняному за листками тимчасової непрацездатності у період з: 10.10.2017 по 08.11.2017; 09.11.2017 по 22.11.2017; 23.11.2017 по 13.12.2017; 14.12.2017 по 23.12.2017; 10.01.2018 по 19.01.2018; 22.01.2018 по 19.02.2018; 26.02.2018 по 07.03.2018; 28.03.2018 по 11.04.2018; 20.04.2018 по 07.05.2018; 08.05.2018 по 14.06.2018; 19.10.2018 по 02.11.2018; 05.11.2018 по 06.12.2018.

Листок непрацездатності від 05.11.2018 серії АДК №901096 свідчить, що ОСОБА_1 на момент звільнення 30.11.2018 року перебував на лікарняному (а.с. 9).

29.11.2018р. ГУ СБУ України в Донецькій та Луганській областях надіслано листа на ім`я начальника Головного Управління Держгеокадастру у Донецькій області Якименка І.В. , яким визначено, що частина лікарняних листів, наданих ОСОБА_1 продовжено необґрунтовано (а.с.51)

Доповідною запискою від 29.11.2018р. №3116/3-18-0.42, складеною в.о.заступника начальника-начальника відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування управління з контролю за використанням та охороною земель Пічуновою І.В., повідомлено начальника Головного Управління Держгеокадастру у Донецькій області Якименка І.В. , що ОСОБА_1 , починаючи з 10.10.2017 року не виконує своїх посадових обов`язків та не несе відповідальності за організацію роботи відділу, який він очолює, що може привести до негативних показників Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області в цілому.

Також в доповідній записці зазначено про перебування позивача з 10.10.2017 року по 02.11.2018 року на лікарняних загальною кількістю 210 календарних днів. (а.с.52-54)

Наказом від 30.11.2018 №446-к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу організації, планування та аналізу інспекторської діяльності управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області 30 листопада 2018 року за частиною 2 статті 87 Закону України «Про державну службу» на підставі доповідної записки від 29.11.2018 №3116/3-18-0.42 (а.с.8).

Лист управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 17.01.2019 №01-10/16-65 на ім`я начальника Головного Управління Держгеокадастру у Донецькій області Якименка І.В. , свідчить, що листок непрацездатності, серії АДК №901096 з 05.11.2018 по 06.12.2018, виданий ОСОБА_1 необґрунтовано (а.с.66-67)

Згідно довідки Головного управління Держгеокадасту у Донецькій області від 02.05.2019 позивачу перераховано на картковий рахунок допомога по тимчасовій непрацездатності за листком непрацездатності АГЮ 251570 від 05.11.2018 у сумі 1916,46 грн (а.с.99,108)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з недопустимості звільнення працівника у період його тимчасової непрацездатності з огляду на приписи ч.3 ст.40 КЗпП. В зв`язку з чим, відповідно до ст.ст.232,116 КЗпП зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та допомогу по тимчасовій непрацездатності за листками непрацездатності від 19.10.2018 року та від 06.11.2018 року.

Оцінка суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави припинення державної служби визначені статтею 83 Закону України «Про державну службу», відповідно до п.4 ч.1 якої державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Як свідчить спірний наказ, ОСОБА_1 звільнено з займаної посади відповідно до частини 2 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Згідно з ч.2 ст.87 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення може бути нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд або більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади) у разі певного захворювання.

Частина 2 статті 22 Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» визначає, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших пяти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266, середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообовязкового державного соціального страхування (далі - єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, повязаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у звязку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини).

Місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застрахована особа не працювала з поважних причин, виключаються з розрахункового періоду.

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001р. № 455, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04 грудня 2001 року за №1005/6196 (далі Інструкція №455) тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

На підставі п.2.2 Інструкції №455 при втраті працездатності внаслідок захворювання або травми лікуючий лікар в амбулаторно-поліклінічних закладах може видавати листок непрацездатності особисто терміном до 5 календарних днів з наступним продовженням його, залежно від тяжкості захворювання, до 10 календарних днів. Якщо непрацездатність триває понад 10 календарних днів, продовження листка непрацездатності до 30 днів проводиться лікуючим лікарем спільно з завідувачем відділення, а надалі - ЛКК, яка призначається керівником лікувально-профілактичного закладу, після комісійного огляду хворого, з періодичністю не рідше 1 разу на 10 днів, але не більше терміну, встановленого для направлення до МСЕК. В окремих випадках, коли захворювання вимагає тривалого лікування, наприклад у разі важких травм та туберкульозу періодичність оглядів ЛКК з продовженням листка непрацездатності може бути не рідше 1 разу на 20 днів залежно від тяжкості перебігу захворювання.

Згідно пунктів 3.12 та 3.13 Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України 03.11.2004р. №532/274/136-ос/1406, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2004 року за №1456/10055: у графі "Звільнення від роботи" у першому стовпчику "З якого числа" дата видачі ЛН (число, місяць, рік) позначається арабськими цифрами; у другому стовпчику "До якого числа включно" дата продовження ЛН (число і місяць) позначається літерами; у четвертому стовпчику "Підпис та печатка лікаря" продовження або закриття ЛН підтверджується підписом та печаткою лікаря. Якщо ЛН продовжується в амбулаторних умовах, запис терміну лікування здійснюється відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України від 13 листопада 2001 року N 455, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 4 грудня 2001 року за N 1005/6196. Продовження ЛН здійснюється з обов`язковим зазначенням посад та прізвищ лікаря, завідувача відділення або голови лікарсько-консультативної комісії, що засвідчується їх підписами. У стаціонарному відділенні запис усього терміну лікування може бути вказаний в одному рядку з обов`язковим зазначенням посад та прізвищ лікаря і завідувача відділення, що засвідчується їх підписами та печатками.

У графі "Стати до роботи" вказують словами число і місяць, коли приступити до роботи; посаду, прізвище лікаря, що засвідчується його підписом та печаткою закладу охорони здоров`я "Для листків непрацездатності". У разі продовження тимчасової непрацездатності підкреслюється "Продовжує хворіти" та зазначається номер нового ЛН. <…>

Аналіз вищезазначених положень свідчить, що частиною другою статті 87 Закону України «Про державну службу» передбачено дві підстави для припинення державної служби за ініціативою субєкта призначення, а саме: перша - нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд внаслідок тимчасової непрацездатності; друга - нез`явлення державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності.

Наявність таких підстав припинення державної служби обумовлена тим, що тривала відсутність державного службовця у випадку тимчасової непрацездатності може негативно впливати на функціонування державного органу, де особа проходить державну службу.

З наведених приписів законодавства висновується, що до періоду тимчасової непрацездатності зараховуються всі календарні дні звільнення від роботи за листком непрацездатності, у тому числі святкові, неробочі і вихідні дні, які припадають на такий період.

Отже, при визначені наявності підстав для припинення державної служби у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд внаслідок тимчасової непрацездатності облік часу нез`явлення на службі здійснюється безперервно, починаючи з першого дня нез`явлення на службу через тимчасову непрацездатність. У такому разі, вихід державного службовця на службу до закінчення зазначеного періоду (120 календарних днів) - перериває такий строк та, у наступному, цей період тимчасової непрацездатності не враховується при визначенні наявності підстав припинення державної служби у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

При визначені наявності підстав для припинення державної служби у звязку з незявленням державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності облік часу незявлення на службі здійснюється не підряд, а сумарно протягом року, починаючи з першого дня незявлення на службу через тимчасову непрацездатність. Також у цьому разі, вихід державного службовця на службу не є тією обставиною, яка перешкоджає субєкту призначення реалізувати його право на припинення державної служби за його ініціативою.

При цьому, наведені законодавчі приписи обумовлюють здійснення розрахунку саме зважаючи на кількість календарних днів тимчасової непрацездатності у період перебування у трудових відносинах (проходження служби), а не кількість календарних днів тимчасової непрацездатності, які припадають на робочі дні.

Аналогічний правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом в постановах від 31.10.2018 року по справі №815/4343/17, від 10.05.2019 року у справі №815/2933/17.

Судом встановлено, що загальний час тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 у періоді з 10.10.2017 року по 30.11.2018 року становить 232 календарних дні.

Отже, у відповідача були законні підстави для припинення державної служби ОСОБА_1 з підстав, визначених ч.2 ст.87 Закону України «Про державну службу».

Між тим, відповідач наказом від 30.11.2018 №446-к звільнив ОСОБА_1 в період його тимчасової непрацездатності., що підтверджується листком непрацездатності АДК №901096 з 05.11.2018 по 06.12.2018.

При цьому суд не приймає доводи відповідача, що зазначений лист тимчасової непрацездатності за повідомленням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 17.01.2019 видано необгрунтовано, оскільки в межах цієї справи відповідач не наділений повноваженнями встановлювати факт необгрунтованості видачі лікарняних листів. Відповідальність за порушення порядку видачі та заповнення лікарняних листів несуть лікарі за приписами законодавства України.

На підставі ч.3 ст.40 КЗпП не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40, заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

Аналогічна правова позиція викладена в абзаці другому пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.92 N 9, в якому зазначено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок.

Позивачем єдиною підставою для скасування наказу про його звільнення зазначено звільнення в період тимчасової непрацездатності відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП.

На дату звільнення позивача із займаної посади - 30.11.2018 року, -останній був тимчасово непрацездатним з 05.11.2018 року, що підтверджується листком непрацездатності серії АДК №901096.

Проте, наказом №388-к від 11.09.2019 року внесено зміни до Наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №446-к від 30.11.2018 року «Про звільнення з посади ОСОБА_1 », яким викладено в наступній редакції: «звільнити ОСОБА_1 з посади начальника відділу організації, планування та аналізу інспекторської діяльності управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області за частиною 2 статті 87 Закону України «Про державну службу» в перший день виходу його з лікарняного, а саме 07.12.2018 року». Тобто відповідачем визначена дата звільнення - перший робочий день ОСОБА_1 після виходу з лікарняного.

На підставі ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд вважає можливим прийняти в якості нового доказу наказ №388-к від 11.09.2019 року, оскільки він прийнятий після прийняття рішення судом першої інстанції, що унеможливлювало його прийняття в якості доказу.

Між тим, з огляду на наявність законних підстав для звільнення позивача за ч.2 ст.87 ЗУ «Про державну службу», прийняття наказу №388-к від 11.09.2019 року поновлює порушене право позивача щодо недопустимості звільнення в період тимчасової непрацездатності.

Таким чином, відповідач самостійно поновив порушене право позивача щодо недопустимості звільнення в період тимчасової непрацездатності, - звільнив ОСОБА_1 у перший робочий день після виходу з лікарняного.

З огляду на те, що у відповідача були законні підстави для припинення державної служби ОСОБА_1 з підстав, визначених ч.2 ст.87 Закону України «Про державну службу», у відповідача були відсутні належні дані на час звільнення позивача про його перебування на лікарняному, з врахуванням самостійного поновлення порушеного права позивача щодо недопустимості звільнення в період тимчасової непрацездатності наказом від 11.09.2019 року №388-к шляхом зміни дати звільнення, - суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на посаді.

Внаслідок викладення в новій редакції наказу від 30.11.2018 року №446-к також відсутні підстави для його скасування.

Враховуючи, що позовні вимоги про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, недоплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності є похідними, тому вони також не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року у справі №200/473/19-а - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року у справі №200/473/19-а - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, невиплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 24 вересня 2019 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 вересня 2019 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

Л.В. Ястребова