Справа № 120/2252/19-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 вересня 2019 р. Справа № 120/2252/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича,

за участі секретаря судового засідання Ніконової Тетяни Василівни,

представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 -Корчун ОСОБА_3 ,

представника відповідача Мавроді Рімми Федорівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Транссигнал ОЛК" до Вінницької митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

12 липня 2019 року до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Транссигнал ОЛК" до Вінницької митниці Державної фіскальної служби України, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів №UA401000/2019/000048/1 від 06 червня 2019 року;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Вінницькою митницею Державної фіскальної служби України №UA401010/2019/00099 від 06 червня 2019 року;

- зобов`язати Вінницьку митницю Державної фіскальної служби України підготувати та направити до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області висновок про повернення позивачу надміру сплачені митні платежі у розмірі 67400,00 гривень та зарахувати їх на поточний рахунок позивача;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці Державної фіскальної служби України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Транссигнал ОЛК" судовий збір, що був сплачений при зверненні до суду, в розмірі 6021,00 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень, а також витрати, пов`язані із залученням перекладача, в розмірі 500 гривень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 29 травня 2019 року ним до митного органу з метою здійснення митного оформлення транспортного засобу подано електронну митну декларацію з усіма необхідними для розмитнення документами.

06 червня 2019 року відповідачем на електронну адресу позивача надіслано рішення про коригування митної вартості №UA401000/2019/000048/1, а також картку відмови в прийнятті митної декларації №UА401010/2019/00099.

Позивач вважає, що підстав для прийняття відповідачем вказаних рішень не існувало, а тому їх необхідно визнати протиправними та скасувати, а також повернути надміру сплачені митні платежі.

Ухвалою від 17 липня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; призначено справу до судового розгляду на 08 серпня 2019 року.

06 серпня 2019 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що під час здійснення митних процедур щодо розмитнення ввезеного позивачем транспортного засобу відбулося спрацювання системи аналізу та управління ризиками, а тому для підтвердження заявленої позивачем митної вартості товарів надіслано запит щодо надання необхідних документів. Оскільки декларантом не надано необхідних документів для підтвердження заявленої митної вартості, тому митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості та картку відмови в прийнятті митної декларації. Відтак, на думку відповідача, вказані рішення прийнято обгрунтовано та не підлягають скасуванню. Також слід відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача підготувати та направити до органу державної казначейської служби висновок про повернення надміру сплачених митних платежів, адже Митним кодексом України та Порядком повернення авансових платежів (передоплати) і помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів передбачено послідовність та порядок дій для повернення з бюджету надміру сплачених коштів. Невчинення вказаними актами дій свідчить про передчасність звернення до суду з такою позовною вимогою. Відповідач також вважає необгрунтованою суму в розмірі 10000 гривень, які позивач витратив на професійну правничу допомогу та просить стягнути на його користь.

08 серпня 2019 року від позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке ухвалою суду від 08 серпня 2019 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено.

15 серпня 2019 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій йдеться про те, що позивачем з метою проведення митного оформлення пошкодженого транспортного засобу марки «RENAULT», модель «KOLEOS» разом із митною декларацією надані усі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості, зміст яких підтверджував митну вартість в розмірі 15000 євро. Окрім того, з приводу посилань відповідача на те, що при розмитненні транспортного засобу відбулося спрацювання системи аналізу та управління ризиками, то за результатами такого спрацювання митний орган повинен лише більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, проте не є безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою позивачем митною вартістю товару. Також позивач у відповіді на відзив звернув увагу на те, що невідповідність відомостей щодо власника у реєстраційних документах на транспортний засіб із документами, що додані до митної декларації для підтвердження заявленої митної вартості, не може бути підставою для витребування митним органом додаткових документів.

У судовому засіданні, що відбулося 19 серпня 2019 року, суд постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, якою витребував у відповідача додаткові докази.

28 серпня 2019 року представником відповідача подано до суду витребувані докази.

У судовому засіданні 17 вересня 2019 року представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, що наведені у адміністративному позові та у відповіді на відзив.

Натомість, представник відповідача заперечувала проти позовних вимог, посилаючись при цьому на аргументи, що наведені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд встановив такі обставини.

29 травня 2019 року товариством з обмеженою відповідальністю «Транссигнал ОЛК» до митного органу з метою здійснення митного оформлення ввезеного ним транспортного засобу подано електронну митну декларацію з усіма необхідними для розмитнення документами, зокрема: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 30 травня 2018 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 30 травня 2019 року; документ, що підтверджує вартість перевезення транспортного засобу №47/2019 від 28 травня 2019 року; висновок про якісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №112-05/19 від 28 травня 2019 року; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №125Е-05/19 від 28 травня 2019 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товару №200317 від 06 березня 2017 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 07 квітня 2017 року; рахунок-фактура (інвойс) №2019-137 від 15 травня 2019 року; автотранспортна накладна №2019-137-V від 24 травня 2019 року; копія митної декларації країни відправлення 19DE44ЕЗ від 20 травня 2019 року.

Під час проведення митних процедур щодо розмитнення транспортного засобу спрацювала система аналізу та управління ризиками, якою сформовано форми контролю: «Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення митної вартості за VIN-кодами: НОМЕР_3 , валюта євро, вартість 22150».

06 червня 2019 року у зв`язку із спрацюванням системи аналізу та управління ризиками Вінницькою митницею надіслано декларанту електронне повідомлення про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

У зв`язку із ненаданням додаткових документів митним органом 06 червня 2019 року прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2019/000048/1. Вказане рішення обгрунтовано тим, що у зв`язку із спрацюванням профілів ризику системи управління ризиками 103-1, 105-2, 106-2, 210-1, 911-1 з формулюванням «Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення митної вартості за VIN-кодами: НОМЕР_3 , валюта євро, вартість 22150» визначено, що перевірка документів та відомостей, які подаються митному органу під час переміщення через митний кордон, здійснюється візуально, із застосуванням системи інформаційних технологій, та в інші способи, передбачені Митним кодексом України. Відповідно до поданих до митного оформлення документів, а саме рахунку-фактури від 15 травня 2019 року №2019-137 продаж транспортного засобу здійснює компанія FIRMA WORA Inh. W.Belz/Bergstrasse 57/89567 Sontheim/Brenz, а відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 30 травня 2018 року №ЕХ НОМЕР_4 власником транспортного засобу є THODE ERNST. Отже, відповідно до свідоцтва про реєстрацію власником транспортного засобу є особа, яка не здійснювала продаж в адресу отримувача. Таким чином, до митного оформлення подані документи, які жодним чином не підтверджують право власності або набуття права власності компанією, що здійснювала продаж в адресу отримувача. В наданій декларантом декларації країни експорту вказані умови поставки EXW Sontheim/Brenz, а задекларовані за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ-DAP Перемишль. З огляду на вищевикладені розбіжності та неточності відповідно до статті 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг; якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Декларант листом б/н від 06 червня 2019 року повідомив про відмову надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, в тому числі тих, що вимагалися митним органом для підтвердження заявленої митної вартості. Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджені документально, тому відповідно до частин 2 і 3 статті 58 Митного кодексу України застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 Митного кодексу України. Митна вартість не може бути визначена за другорядними методами (статті 59 та 60 Митного кодексу України) по причині відсутності у органу доходів і зборів інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що були оформлені у митному відношенні (мали ідентичний термін та умови експлуатації, комплектацію, пробіг, технічний стан та ін.). Визначити митну вартість за другорядними методами (статті 62 та 63 Митного кодексу України) неможливо по причині відсутності у органу доходів і зборів вартісної основи для розрахунку митної вартості. Джерелом числового значення митної вартості є наявна цінова інформація, отримана із зовнішніх джерел, а саме 22150 євро.

Також 06 червня 2019 року митним органом прийнято картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів №UA401010/2019/00099. У вказаному рішенні зазначено, що в процесі митного контролю та митного оформлення з`ясовано, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару. Рішення про відмову прийнято відповідно до частини 5, 6 статті 54, статті 256 Митного кодексу України у зв`язку з винесенням рішення про коригування митної вартості товару №UA401000/2019/000048/1 від 06 червня 2019 року.

З метою випуску транспортного засобу у вільний обіг позивач 10 червня 2019 року на виконання вимог частини 7 статті 55 Митного кодексу України сплатив до бюджету 67400 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №170 від 10 червня 2019 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Особливості визначення митної вартості товарів та методи такого визначення врегульовані розділом 3 Митного кодексу України (надалі МК України) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (частина 1 статті 49 МК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 статті 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Водночас, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частина 3 статті 53 МК України).

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 2 статті 53 МК України визначено перелік документів, якими декларант може підтвердити митну вартість товарів; водночас, застосування частини 3 статті 53 МК України (щодо витребовування митним органом додаткових документів) можливе лише за певних умов, що обумовлені цією частиною, а саме: у разі якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; при цьому, вимога щодо надання додаткового (их) документу (ів) повинна стосуватися виключно лише того (тих) документу (ів), відсутність якого (яких) не дає можливості пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.

На необхідності витребовування лише тих документів, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, що визначені частиною 3 статті 53 МК України, вказував і Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 року у справі №804/16980/14.

Таким чином, вимога надання додаткових документів можлива лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Водночас, як свідчить письмова вимога від 06 червня 2019 року, митним органом витребовувалися договір (угода, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам; виписка з бухгалтерської документації; каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

При цьому, підставою для надсилання такої вимоги слугувало спрацювання системи аналізу та управління ризиками, внаслідок чого у митного органу з`явилися сумніви щодо вартості транспортного засобу, яка є нижчою наявної цінової інформації, отриманої із зовнішніх джерел, що становить 22150 євро.

Однак, у рішенні про коригування митної вартості, що оскаржується, йдеться про інші документи, що слід було надати позивачеві на письмову вимогу митного органу. У рішенні, зокрема, йдеться про витребування таких документів: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг; якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Отже, така невідповідність вимог відповідача щодо необхідності надання додаткових документів у електронному листі від 06 червня 2019 року та у рішенні про коригування митної вартості товару від 06 червня 2019 року свідчить про безпідставність дій митного органу щодо витребовування у позивача додаткових доказів.

З приводу письмової вимоги про надання договору (угоди, контракту) із третіми особами, пов`язаного з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, то така мала місце з огляду на виникнення сумніву у відповідача щодо власника транспортного засобу. Проте, така підстава для витребування додаткового документу не узгоджується із підставами для цього, що визначені частиною 3 статті 53 МК України (такими підставами є: подані документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари).

Також рішення про коригування митної вартості від 06 червня 2019 року містить посилання на розбіжності в умовах поставки транспортного засобу на територію України, проте сформована письмова вимога не свідчить про те, що такі документи витребовувалися митним органом. При цьому, у матеріалах справи міститься довідка товариства з обмеженою відповідальністю «Транссигнал ОЛК» вих. №47/2019 від 28 травня 2019 року, що надавалася митному органу разом із митною декларацією, у якій вказано про вартість транспортних послуг та порядок доставки транспортного засобу до України.

З урахуванням зазначеного суд доходить висновку, що вимога митного органу щодо необхідності надання додаткових документів є безпідставною та необгрунтованою, адже наданих позивачем документів було достатньо для підтвердження числового значення складових митної вартості ввезеного транспортного засобу.

Окрім наведеного вище, на протиправність рішення про коригування митної вартості ввезеного транспортного засобу вказує також і наступне.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 55 МК України орган доходів і зборів за відповідних умов має право здійснювати коригування митної вартості товару, заявленої декларантом. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті.

При цьому, у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598).

Отже, з системного аналізу наведених приписів слідує, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей, визначених частиною 2 статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний метод, а також докладну інформацію щодо зроблених коригувань, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічні висновки містяться і у постановах Верховного Суду від 27 липня 2018 року у справі №809/1174/17 та від 05 лютого 2019 року у справі №816/1199/15-а.

Однак, аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною договору, відповідачем у рішенні про коригування митної вартості ввезеного товару не наведено.

Водночас, приймаючи рішення про коригування митної вартості транспортного засобу RENAULT KOLEOS за резервним методом у розмірі 22150 євро, відповідач послався лише на зовнішнє джерело, не навівши порівняння характеристик транспортного засобу, що розмитнювався, та іншого транспортного засобу, ціна якого взята за основу при визначенні митної вартості транспортного засобу.

Таким чином, митний орган у рішенні про коригування митної вартості не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в розмірі 22150 євро та які складові вплинули на формування саме такої вартості, що є порушенням статті 55 МК України.

Суд доходить висновку, що відповідач необгрунтовано скоригував митну вартість за резервним методом на підставі інформації, отриманої із зовнішніх джерел (без зазначення джерел, які стали підставою для коригування митної вартості транспортного засобу).

Відтак, наведені вище обставини свідчать про безпідставність прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості №UA401000/2019/000048/1 від 06 червня 2019 року, а тому таке належить скасувати.

З приводу позовної вимоги щодо скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401010/2019/00099 від 06 червня 2019 року, то суд звертає увагу на таке.

Частиною 6 статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Із картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що оскаржується, слідує, що така сформована у зв`язку із прийнятим рішенням про коригування митної вартості товару №UA401000/2019/000048/1 від 06 червня 2019 року (тобто, підставою для формування картки відмови слугувало неподання позивачем документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутність у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари).

Відтак, оскільки судом встановлено безпідставність прийняття митним органом рішення про коригування митної вартості №UA401000/2019/000048/1 від 06 червня 2019 року, з посиланням на яке сформована картка відмови, що оскаржується, а тому така є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Вінницьку митницю Державної фіскальної служби України підготувати та направити до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області висновок про повернення позивачу надміру сплачені митні платежі у розмірі 67400,00 гривень та зарахувати їх на поточний рахунок позивача, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, 3 статті 301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України. Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пунктом 43.3 статті 43 Податкового кодексу України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Послідовність та порядок дій при поверненні суб`єктам господарювання та/або фізичним особам коштів авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів врегульовано Порядком повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 18 липня 2017 року №643.

Пунктом 2 розділу ІІ вказаного Порядку передбачено, що для повернення коштів авансових платежів (передоплати) платником податків до митниці ДФС подається заява в письмовому вигляді довільної форми, підписана платником податків та головним бухгалтером (у разі наявності), або засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного цифрового підпису відповідальних осіб.

Після реєстрації в митниці ДФС заява платника податку про повернення залишків коштів авансових платежів (передоплати) передається на опрацювання до структурного підрозділу, що виконує функції з адміністрування митних платежів митниці та підготовки висновку (пункт 3 розділу ІІ Порядку).

В свою чергу, підрозділ у термін не більше п`яти робочих днів: перевіряє наявність коштів на депозитному рахунку 3734 за даними автоматизованої системи митного оформлення; резервує заявлені до повернення платником податків суми коштів на період розгляду заяви шляхом проставлення відповідної відмітки в автоматизованій системі митного оформлення; готує висновок про повернення коштів авансових платежів (передоплати) за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку; у разі якщо вказана у заяві платника податків сума за даними автоматизованої системи митного оформлення у повному обсязі відсутня, готує та направляє платнику податків письмову відмову у поверненні коштів з депозитного рахунку 3734 з пропозицією щодо проведення звірки залишків сум коштів авансових платежів (передоплати) на депозитному рахунку 3734; у разі якщо заявником не виконано вимоги пункту 2 цього розділу, готує та направляє платнику податків письмову відмову у поверненні коштів з депозитного рахунку (пункт 4 розділу ІІ Порядку).

Для підписання висновку керівнику (заступнику керівника) митниці ДФС подаються заява платника податку, висновок, підписаний керівником (заступником керівника) підрозділу, акт звірки (у разі складання). Висновок підписується не пізніше 8 робочих днів від дати реєстрації документа (пункт 5 розділу ІІ Порядку).

Відтак, і Податковим кодексом України, і Порядком повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів передбачено певну послідовність дій як платника податку, який має намір повернути із бюджету надміру сплачені кошти, так і митного органу.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №804/16980/14.

Однак, позивачем не дотримано такої процедури, адже передумовою для повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів є подання платником податків заяви до митного органу, чого зроблено не було.

Таким чином, позовна вимога щодо зобов`язання митний орган підготувати та направити до органу казначейської служби висновок про повернення позивачу надміру сплачених митних платежів не підлягає задоволенню, оскільки позивач передчасно звернувся до суду з такою вимогою.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статтей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі статтею 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень, та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 1 якої визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Водночас, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як свідчать матеріали справи, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 6021 гривню.

Зважаючи на те, що позовна заява містить позовну вимогу щодо оскарження рішення про коригування митної вартості, яка є майновою, оскільки таке рішення змінює майновий стан позивача, а усі інші позовні вимоги є похідними в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, тому судовий збір в розмірі 6021 гривню ним сплачено за звернення до суду саме з вимогою майнового характеру.

Однак, позивачем здійснено сплату судового збору в більшому розмірі, ніж передбачено Законом України "Про судовий збір" за звернення до суду із позовом майнового характеру, адже при зверненні до суду слід було сплатити судовий збір в розмірі 2930,60 гривень (різниця між визначеною митним органом митною вартістю ввезеного транспортного засобу (22150 євро) та задекларованою декларантом митною вартістю (15000 євро) (аналогічні висновки щодо обрахунку розміру судового збору у такому спорі містяться і у постанові Верховного Суду від 11 червня 2018 року у справі №826/11710/17).

Відтак, на користь позивача слід стягнути сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2930,60 гривень.

У позовній заяві позивач вказав також на те, що, окрім витрат по сплаті судового збору, також поніс витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з перекладом деяких документів.

При вирішенні питання щодо підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суд зважає на положення статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 та 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зі змісту вказаних норм слідує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Як свідчать матеріали справи, в підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано угоду про надання послуг адвоката від 16 травня 2019 року, додаткову угоду від 16 травня 2019 року, рахунок-фактуру №1 від 12 червня 2019 року, платіжне доручення №178 від 12 червня 2019 року, акт здачі-приймання послуг (робіт) від 28 червня 2019 року.

Угодою про надання послуг адвоката від 16 травня 2019 року та додатковою угодою від 16 травня 2019 року передбачено, що довіритель, окрім іншого, уповноважує адвоката здійснювати підготовку документів (заяв, позовів, скарг), представляти інтереси товариства в господарських, цивільних та адміністративних судах всіх інстанцій, користуватися всіма правами, наданими позивачу відповідачу та третій особі, в тому числі з правом пред`явлення позову, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання повністю або частково позову, зміни підстав або предмету позову, оскарження рішення суду, подачі виконавчих документів до стягнення.

Акт здачі-приймання послуг (робіт) від 28 червня 2019 року містить детальний опис наданих адвокатом послуг, кількість витраченого на це часу, а також оцінений розмір наданих послуг. Так, у згаданому акті зазначено, що на зустріч з клієнтом, з`ясування підстав та мети звернення витрачено 2 години часу, що оцінено у розмірі 1000 гривень; послугу щодо вивчення документів, наданих клієнтом, відповідних нормативних актів щодо питання про скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2019/000048/1 від 06 червня 2019 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401010/2019/00099 від 06 червня 2019 року, повернення надміру сплачених митних платежів оцінено у розмірі 1500 гривень; визначення правової позиції та судових перспектив вирішення питання клієнта щодо питання про скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2019/000048/1 від 06 червня 2019 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401010/2019/00099 від 06 червня 2019 року, повернення надміру сплачених митних платежів в розмірі 1500 гривень; збір додаткової інформації та документів, складання адвокатських запитів для отримання необхідної інформації щодо питання про скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2019/000048/1 від 06 червня 2019 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401010/2019/00099 від 06 червня 2019 року, повернення надміру сплачених митних платежів 500 гривень; складання позовної заяви, оформлення додатків до позовної заяви (у тому числі визначення та надання документів для перекладу на українську мову), розрахунок та формування квитанції для сплати судового збору 5000 гривень; подання позовної заяви, контроль за рухом справи до моменту відкриття провадження у справі 500 гривень.

Загальний розмір наданих послуг згідно із актом здачі-приймання послуг (робіт) від 28 червня 2019 року становить 10000 гривень.

Проте, на думку суду, розмір наданих адвокатом позивачу послуг у розмірі 10000 гривень підтверджується частково.

Так, надані адвокатом послуги «Зустріч з клієнтом, з`ясування підстав та мети звернення», «Вивчення документів, наданих клієнтом, відповідних нормативних актів щодо питання про скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2019/000048/1 від 06 червня 2019 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401010/2019/00099 від 06 червня 2019 року, повернення надміру сплачених митних платежів», а також «Визначення правової позиції та судових перспектив вирішення питання клієнта щодо питання про скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2019/000048/1 від 06 червня 2019 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401010/2019/00099 від 06 червня 2019 року, повернення надміру сплачених митних платежів» є подібними за своїм змістом та охоплюються єдиною метою, якою є підготовка до складання позовної заяви, а тому кількість витраченого часу та обсяг виконаної роботи в межах наведених послуг свідчить про обгрунтованість понесених витрат на такі в розмірі 1500 гривень.

На переконання суду, досить завищеним є розмір послуги щодо складання позовної заяви, на що витрачено 10 годин часу; на думку суду, обгрунтованим слід вважати розмір 1500 гривень за складання позовної заяви.

Безпідставно включено до акту здачі-приймання послуг (робіт) від 28 червня 2019 року таких послуг, як збір додаткової інформації та документів, складання адвокатських запитів для отримання необхідної інформації, а також подання позовної заяви та контроль за рухом справи до моменту відкриття провадження у справі, адже вчинення таких дій (надання послуг) саме адвокатом не підтверджено належними доказами.

Відтак, суд вважає, що витрати на оплату послуг адвоката підтверджуються в розмірі 3000 гривень; такий розмір витрат є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), а також часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Щодо витрат, пов`язаних із залученням перекладача, то слід зважити на таке.

Відповідно до частини 3 статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України спеціаліст, перекладач, експерт отримують винагороду за виконані роботи (надані послуги), пов`язані із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).

В підтвердження понесених позивачем витрат, пов`язаних із залученням перекладача, суду надано рахунок №44 від 24 червня 2019 року, платіжне доручення №190 від 26 червня 2019 року, акт №44 здачі-прийняття послуг від 24 червня 2019 року, згідно із якими розмір таких витрат становить 500 гривень.

Зміст вказаних документів свідчить про те, що послуги з перекладу деяких документів надавалися перекладачем ОСОБА_4 Ольгою Яківною, яка має статус фізичної особи підприємця.

Однак, із наданих в підтвердження надання послуг з перекладу документів слідує, що деякі документи перекладалися не ОСОБА_5 , а іншим перекладачем, за послуги якого позивачем не здійснювалась оплата.

Так, судом встановлено, що переклад документу MR №19DE44E3 та рахунку №2019-137 від 15 травня 2019 року виконано перекладачем Ткачук Л.В., а переклад документу МТТН №2019/137-V - перекладачем ОСОБА_5 .

Відтак, зважаючи на те, що у акті №44 здачі-прийняття послуг від 24 червня 2019 року вказано, що саме ОСОБА_5 здійснила послуги з перекладу усіх трьох документів, за що отримала оплату від позивача, що частково не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, тому відшкодуванню на користь позивача підлягають витрати, пов`язані із залученням перекладача Іванченко ОСОБА_6 .Я., якою надано послуги з перекладу на суму 200 гривень.

У зв`язку із викладеним та керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 90, 134, 137, 139, 242, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Транссигнал ОЛК" задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів №UА401000/2019/000048/1 від 06 червня 2019 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА401010/2019/00099, що прийнята Вінницькою митницею Державної фіскальної служби України 06 червня 2019 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці Державної фіскальної служби України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Транссигнал ОЛК" судовий збір, що був сплачений при зверненні до суду, в розмірі 2930 (дві тисячі дев`ятсот тридцять) гривень 60 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці Державної фіскальної служби України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Транссигнал ОЛК" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень, а також витрати, пов`язані із залученням перекладача, в розмірі 200 (двісті) гривень.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Транссигнал ОЛК" (місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Ботанічна, буд. 17; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 32054869 )

Відповідач: Вінницька митниця Державної фіскальної служби України (місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Лебединського, буд. 7; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 39510664)

Повний текст рішення складено 23.09.2019

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович