Справа № 520/3368/19
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 р. м. ХарківСправа № 520/3368/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Бенедик А.П. , Донець Л.О. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2019, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В. (повний текст складено 28.05.19) по справі № 520/3368/19

за позовом ОСОБА_1

до Харківського прикордонного загону (4 прикордонний загін) , ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання незаконними та скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (4 прикордонний загін), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення №11/м-2607 від 05.03.2019 Адміністрації Державної прикордонної служби України про відмову в задоволені заяви ОСОБА_1 про надання йому статусу ветерана військової служби;

- визнати незаконним та скасувати наказ №335-ОС від 10.10.2018 Начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби в частині внесення змін в наказ начальника загону від 01.09.2018 №254-ОС, а саме абзац 2 підпункту 2.2 пункту 2;

- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України визнати ОСОБА_1 ветераном військової служби на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 залишено без задоволення адміністративний позов ОСОБА_1 .

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що період навчання у Харківському автомобільно-дорожньому інституті, який має у своєму складі військовий навчальний підрозділ вищого навчального закладу, а саме кафедру військової підготовки, на якій він проходив підготовку для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу, є видом військової служби, а тому цей період повинен бути зарахований до календарної вислуги років і має бути врахований при визнанні його ветераном військової служби відповідно до вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги та доводи апеляційної скарги підтримали.

Відповідачами до суду відзиви на апеляційну скаргу не надано.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, вважаючи прийняте судове рішення законним та обгрунтованим. Вказав, що позивач проходив навчання у цивільному вищому навчальному закладі у якості студента, а не курсанта, що підтверджується послужним списком. У зв`язку із цим, такий період навчання не може вважатися військовою службою та враховуватися при обчисленні календарної вислуги для надання статусу ветерана військової служби, хоча такий період враховується до вислуги років для призначення пенсії.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши та оцінивши зібрані під час слухання та наявні в матеріалах справи докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої позивачем апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що підполковника ОСОБА_1 (Т-613846), старшого офіцера відділення автомобільного та бронетанкового забезпечення інженерно-технічного відділу, було звільнено з військової служби в запас наказом т.в.о. начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 20.07.2018 № 336-ОС за підпунктом "а" (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з наданням права носіння військової форми одягу.

Відповідно до витягу з наказу Начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 01.08.2018 № 254-ОС, вислуга років ОСОБА_1 станом на 01.08.2018 року становить: календарна - 27 років 00 місяців 06 днів; пільгова - 02 роки 10 місяців 18 днів; всього - 29 років 10 місяців 24 днів.

В подальшому, наказом Начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 10.10.2018 № 335-ОС у наказ від 01.08.2018 № 254-ОС були внесені змін, а саме: абзац 2 підпункту 2.2 пункту 2 було викладено в такій редакції: "Вислуга років станом на 01 серпня 2018 року становить: календарна: 24 років 06 місяців 15 днів; навчання у вищому навчальному закладі: 02 роки 05 місяців 06 днів; пільгова: 02 роки 10 місяців 18 днів; всього для призначення пенсії: 29 років 10 місяців 09 днів".

ОСОБА_1 відповідно до ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби з проханням визнати його ветераном військової служби та видати відповідне посвідчення, оскільки вислуга років складає 27 років 00 місяців 06 днів в календарному обчисленні.

13.03.2019 позивач отримав рішення Адміністрації Державної прикордонної служби, викладене у листі від 05.03.2019 №11/М-2607, яким було відмовлено ОСОБА_1 у визнанні ветераном військової служби у зв`язку із недостатністю календарної вислуги років у військовослужбовця на день звільнення з військової служби, так як відповідно до розрахунку вислуги років на пенсію, оформленого Харківським прикордонним загоном у жовтні 2018 року, загальна вислуга років на військовій службі складає 29 років 10 місяців 09 днів, з яких вислуга років на військовій службі у календарному обчисленні становить 24 роки 06 місяців 15 днів, у пільговому обчисленні 02 роки 10 місяців 18 днів та навчання у вищому навчальному закладі - 02 роки 05 місяців 06 днів. Також було роз`яснено, що час навчання військовослужбовця у цивільних навчальних закладах, будучи студентом, не є видом військової служби, визначених ч. 6 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Залишаючи без задоволення адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що для призначення пенсії до вислуги років враховуються періоди не тільки військової служби, але і інші види служби та періоди часу. Натомість, Закон України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист пов`язує набуття статусу ветерана військової служби саме з періодом військової служби, а інші періоди до вислуги років не враховуються.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що навчання військовослужбовця у цивільних навчальних закладах в якості студента не є видом військової служби відповідно до частини 6 статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу. Харківський автомобільно-дорожний інститут не є вищим військовим навчальним закладом або військовим навчальним підрозділом. Позивач проходив навчання у вказаному інституті в якості студента, а не курсанта.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Законом України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) (далі Закон №2262) визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Таким чином, положеннями Закону №2262 врегульовано особливості правового регулювання, пов`язані саме із призначенням та перерахунком пенсій.

Відповідно до п. а) ст.12 Закону №2262 (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Згідно зі ст.17 Закону №2262 (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 1 2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються: а) військова служба; б) служба в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; в) час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України; г) час виконання депутатських повноважень із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України; д) час перебування під вартою та час відбуття покарання в місцях позбавлення волі особами, які мають право на пенсію за цим Законом, безпідставно притягнутими до кримінальної відповідальності, репресованими особами, яких у подальшому було реабілітовано; е) час перебування у фашистських концтаборах, гетто та інших місцях примусового тримання осіб, у тому числі дітей, які були насильно вивезені з тимчасово окупованої території колишнього Союзу РСР у період Другої світової війни та які після звільнення з цих місць були призвані або прийняті на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, якщо за час перебування в зазначених місцях примусового тримання ними не було вчинено злочину проти миру і людства; є) час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства; ж) час роботи в судових органах та органах прокуратури осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих і перебувають на військовій службі або службі в органах і військових формуваннях Служби безпеки України, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах офіцерського та начальницького складу; з) військова служба у збройних силах, органах внутрішніх справ, Національній поліції, органах державної безпеки держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав та інших військових формуваннях, створених законодавчими органами цих держав, Об`єднаних Збройних Силах Співдружності Незалежних Держав. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється в порядку, встановленому законодавством держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, проходили військову службу, службу в органах внутрішніх справ, Національній поліції, органах державної безпеки, якщо інше не встановлено відповідними міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; и) час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, Національну поліцію, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики; і) час перебування на посадах службовців Державної кримінально-виконавчої служби України, у підрозділах професійної (невоєнізованої) пожежної охорони, які в подальшому були переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом за переліком посад і на умовах, які визначаються центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки; ї) час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи персоналу відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; й) служба у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення.

До вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

До вислуги років осіб, зазначених у пункті "ж" статті 1 2 цього Закону, додатково зараховується час безперервної роботи (з дня призначення після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ (міліції) на посадах у Міністерстві внутрішніх справ України або Національній поліції (їх територіальних органах, закладах та установах), що заміщуються державними службовцями, а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

При призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Вислуга років для призначення пенсії у разі поновлення виплати пенсії після перерви в її одержанні, яка була раніше обчислена особі, яка має право на пенсію за цим Законом, відповідно до законодавства, яке діяло на день попереднього звільнення цієї особи зі служби, перегляду не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, загальна вислуга ОСОБА_1 станом на 01 серпня 2018 року для призначення пенсії складає 29 років 10 місяців 09 днів, в тому числі: календарна 24 роки 06 місяців 15 днів, навчання у вищому навчальному закладі 02 роки 05 місяців 06 днів, в пільговому обчисленні 02 роки 10 місяців 18 днів.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що положеннями Закону №2262 не врегульовано питання стосовно надання особам, звільненим із військової служби, статусу ветеранів військової служби.

Так само, положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 № 393 врегульовано питання про порядок обчислення вислуги років саме для призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, а не встановлення статусу ветеранів військової служби.

Встановлення статусу ветеранів військової служби, визначення основних засад державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, визначення гарантій, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві передбачено положеннями Закону України від 24.03.1998 № 203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (в редакції, чинній на час звернення позивача до відповідача із заявою про встановлення статусу ветерана військової служби) (далі Закон №203/98).

Відповідно до п.1 ст.5 Закону №203/98 (в редакції, чинній на час звернення позивача до відповідача із заявою про встановлення статусу ветерана військової служби) ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Зі змісту вказаної норми статті слідує, що законодавець пов`язує надання статусу ветерана військової служби саме із бездоганним проходженням особою військової служби, а не будь-якого іншого виду служби.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби передбачено Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232).

Відповідно до ч.6 ст.2 Закону №2232 (в редакції, чинній на час звернення позивача до відповідача із заявою про встановлення статусу ветерана військової служби) видами військової служби є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Положеннями ч.1 ст.2 Закону №2232 ( в редакції, чинній на час навчання позивача в інституті) встановлювалися такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин; військова служба жінок за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу; військова служба за контрактом прапорщиків і мічманів; військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів військових кафедр (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів; військова служба за контрактом офіцерського складу.

При цьому, як приписами ч.3 ст.2 Закону №2232 ( в редакції, чинній на час навчання позивача в інституті), так і приписами ч.11 ст.2 Закону №2232 (в редакції, чинній на час звернення позивача до відповідача із заявою про встановлення статусу ветерана військової служби) передбачено, що громадяни України, вступаючи на військову службу, приймають Військову присягу на вірність народу України і тільки після цього можуть бути направлені на навчання чи для інших військових потреб.

Таким чином, військова служба пов`язується не лише із особливим характером її проходження, який виключає вільний розпорядок дня та відвідування відповідних підготовчих занять лише у певний час, а також пов`язується із певним особливим початком її проходження прийняттям Військової присяги.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 з 01.09.1985 був зарахований студентом 1 курсу денного відділення інженерно-економічного факультету Харківського автомобільно-дорожнього інституту за спеціальністю «Експлуатація автомобільного транспорту». З 25.06.1987 позивачу було надано академічну відпустку у зв`язку із призовом до лав Радянської Армії. З 13.06.1989 ним продовжено навчання як звільненим в запас із лав Радянської Армії. ОСОБА_1 з 01.07.1992 було відраховано як такого, що закінчив повний курс навчання, видано диплом НОМЕР_1 від 17.06.1992 та присвоєно кваліфікацію «Інженер з експлуатації автомобільного транспорту».

Із послужного списку ОСОБА_1 також вбачається, що у 1985-1987 та у 1989-1992 роках він навчався у Харківському автомобільно-дорожньому інституті у якості студента. Отже, позивач не мав певних особливостей розпорядку дня, пов`язаних із організацією навчального процесу у курсантів військових навчальних закладів.

Крім того, відповідно до послужного списку, ОСОБА_1 військову присягу прийняв лише після призову до лав Радянської Армії, а саме 02 серпня 1987 року у військовій частині НОМЕР_2 .

Таким чином, враховуючи особливий статус осіб, які проходять військову службу, сам факт того, що позивач до вступу на військову службу навчався у цивільному вищому навчальному закладі саме в якості студента, навіть за умови відвідування кафедри військової підготовки, не є достатньою підставою для зарахування цього періоду навчання до календарної вислуги років, яка дає право на отримання статусу ветерана військової служби.

Щодо посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові №411а14 від 10.03.2015, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Спірним питанням у межах даної справи № 520/3368/19 є питання зарахування до календарної вислуги років позивача часу навчання у цивільному вищому навчальному закладі при встановленні статусу ветерана військової служби.

Разом з тим, предметом спору у справі №411а14 було питання зарахування до вислуги років позивача часу навчання у цивільному вищому навчальному закладі саме при призначенні пенсії йому як військовослужбовцю.

З огляду на вказане, правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові №411а14 від 10.03.2015, не можуть братися до уваги при вирішенні питання стосовно питання встановлення статусу ветерана військової служби.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав зарахування до календарної вислуги років позивача його навчання у Харківському автомобільно-дорожньому інституті при встановленні статусу ветерана військової служби.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на результати розгляду апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст.242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 по справі № 520/3368/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, з врахуванням вимог п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик Л.О. Донець

Повний текст постанови складено 26.09.2019.