Справа № 1.380.2019.004723
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.004723
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

25 вересня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Карп`як О.О.,

секретар судового засідання Лубоцька Н.І.,

за участю:

представника позивача Ланець А.С.,

представника відповідача Рудницької М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові заяву представника позивача про забезпечення позову у справі за позовом Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» до Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною і скасування постанови,-

в с т а н о в и в:

До суду надійшла позовна заява Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» (79031, м. Львів, вул. Стрийська, 73) до Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (79066, м. Львів, пр. Червоної Калини, 109) про визнання протиправною і скасування постанови, в якій просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пілецької О.Я. від 16.08.2019 року № 59804432 про стягнення з Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» виконавчого збору 419 665,28 грн.;

- судові витрати покласти на відповідача.

25 вересня 2019 року представник позивача подав клопотання про забезпечення позову (вх. № 34415) шляхом зупинення стягнення на підставі постанови старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пілецької О.Я. від 16.08.2019 №59804432 про стягнення з Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» виконавчого збору у розмірі 419 665 грн. 28 коп.

Обґрунтовуючи клопотання, посилається на те, що у разі стягнення органом державної виконавчої служби виконавчого збору у виконавчому провадженні № 59804432 можливе накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках підприємства у банківських установах, а це призведе до зупинення господарської діяльності підприємства, прострочення у виконанні ним своїх зобов`язань перед Міністерством оборони України і як наслідок накладення штрафних санкцій. Зазначає, що діяльність позивача становить загальнодержавний та загальносуспільний інтерес. ДП «Львівський бронетанковий завод» відноситься до об`єктів, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави у сфері оборони, нормальне функціонування заводу є одним з пріоритетних завдань держави.

Представник позивача в судовому засіданні заяву про вжиття заходів забезпечення позову підтримав, просить її задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні просить відмовити у задоволенні заяви з огляду на необґрунтованість.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи, викладені у заяві про забезпечення позову, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, зазначеною нормою визначено дві самостійні підстави для вжиття судом заходів забезпечення позову.

Необхідно зазначити, що за своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.

Відповідно до вимог пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу та іншим особам здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Слід зауважити, що принцип рівності сторін один із складників концепції справедливого судового розгляду та передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення ЄСПЛ, серед інших рішень та mutatis mutandis, "Кресс проти Франції" (Kress v. France), [GC], № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; "Ф.С.Б. проти Італії" (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, Серія A № 208-B, п. 33; "Т. проти Італії" (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, Серія A № 245-C, п. 26; та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria), № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).

Згідно Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Таким чином, з наведеного вбачається, що суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду .

Так, у заяві про забезпечення позову позивач просить суд вжити заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення стягнення на підставі Постанови старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пілецької О.Я. від 16.08.2019 року №59804432 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 419665,28 грн.

Вимоги позивача вжити обрані ним заходи забезпечення позову обумовлені примусовим виконанням спірної постанови. На даний момент позивач виконує Державний контракт, укладений ним з Міністерством оборони України. Виконання робіт по такому контракту фінансується за рахунок кредитних коштів ПАТ «Державний ощадний банк України», які мають цільове призначення і не можуть бути використані на інші потреби окрім тих, які передбачені Контрактом. Копія контракту та договору кредитної лінії долучено до позову. Вказує, що у разі стягнення органом ДВС виконавчого збору, накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках підприємства у банківських установах викличе зупинку господарської діяльності підприємства, прострочення виконання ним своїх зобов`язань перед Міністерством оборони України як і наслідок накладення на завод величезних штрафних санкцій, передбачених розділом 7 Контракту. Тому вважає, що невжиття запобіжного заходу може призвести до накладення на підприємство неспівмірно великих штрафних санкцій, тому унеможливить ефективний захист у розумінні пункту 1 ч.2 ст.150 КАС України. Також наголосив, що відповідно до чинного законодавства України державне підприємство має особливий правовий статус. В силу статей 74,75 ГК України державне підприємство створене і діє для задоволення інтересів держави у сфері підвищення обороноздатності України. Тому, діяльність позивача становить загальнодержавний та загальносуспільний інтерес.

Судом встановлено, що відповідачем прийнято постанову у ВП № 59804432 від 16.08.2019 року про стягнення з Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» виконавчого збору в розмірі 419 665 грн. 28 коп.

12.09.2019 року постановою заступника начальника відділу Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів ГТУЮ у Львівській області Рудницькою М.О. відкрито виконавче провадження ВП№60037623 з примусового виконання постанови №59804432 від 16.08.2019 року.

19.09.2019 року постановою держаного виконавця у ВП №60037623 накладено арешт коштів на рахунках боржника «Львівський бронетанковий завод» в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у розмірі 420034,28 грн. крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч.7 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

З поданої заяви про забезпечення позову не вбачається істотних обставин та не надано жодних доказів, які б вказували на існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до прийняття судового рішення, або неможливості захисту таких прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав, свобод та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача. Позивачем не обґрунтовано взаємозв`язку факту виконанням державного замовлення та неможливість виконання такого внаслідок дії оскаржуваної постанови. Позивачем не подано жодних доказів про майновий стан підприємства з обґрунтуванням імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів.

Представником позивача не надано доказів фактичного стягнення з позивача будь яких коштів згідно оскаржуваної постанови державного виконавця, клопотання про забезпечення позову є передчасним і не позбавляє останнього на право звернення з таким в разі наявності доказів на обґрунтування такого клопотання на будь-якій стадії судового процесу.

Суд зазначає, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є надання тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування, чого у даному випадку судом не встановлено.

Викладене свідчить про необґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, неспівмірність заходів забезпечення позову, про застосування яких просить позивач, а отже й про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб та з наведених у заяві підстав.

Застосовуючи той чи інший вид забезпечення позову, суд не завжди може знати про реальний стан речей та наслідки вжиття заходу для відповідача, проте суд діє на підставі доказів та фактів, наданих позивачем.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що підстави для забезпечення позову в даному випадку відсутні.

Згідно з ч. 5 ст. 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 8 ст. 154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. З наведених підстав, у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150 - 154, 241, 243, 256, 293 - 297 КАС України,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський оружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення. Оскарження ухвали не перешкоджає розгляду справи.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна