Справа № 300/502/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/6362/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської обл. (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл.) на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.05.2019р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської обл. про визнання дій протиправними, зобов`язання провести перерахунок пенсії із врахуванням пільгового стажу роботи (суддя суду І інстанції: Микитюк Р.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 02.05.2019р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

05.03.2019р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила поновити їй строк для звернення до адміністративного суду про визнання дій неправомірними щодо незарахування на пільгових умовах по Списку № 1 період роботи з 25.03.1993р. по 19.05.1998р. на посаді рентгенолаборант; визнати неправомірними дії відповідача Надвірнянського об`єднаного управління /ОУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України Івано-Франківської обл. щодо відмови зарахувати їй з 29.09.2013р. на пільгових умовах період її роботи з 25.03.1993р. по 19.05.1998р. у Комунальній медичній установі міської поліклініки № 3 на посаді рентгенлаборанта, яка передбачена Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затв. постановою Кабінету Міністрів /КМ/ України № 1173 від 22.08.1956р., та постановою КМ України № 162 від 11.03.1994р. (п.577 Розділу XIX Установи охорони здоров`я); зобов`язати Надвірнянське ОУПФ України Івано-Франківської обл. здійснити перерахунок її пенсії з 29.09.2013р. (дати призначення пенсії) із врахуванням на пільгових умовах стажу її роботи з 25.03.1993р. по 19.05.1998р. у Комунальній медичній установі міської поліклініки № 3 на посаді рентгенлаборанта, яка передбачена Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затв. постановою КМ України № 1173 від 22.08.1956р., та постановою КМ України № 162 від 11.03.1994р. (п.577, Розділу XIX Установи охорони здоров`я) (а.с.5-8).

Розгляд справи проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.1-2).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.05.2019р. заявлений позов задоволено; визнано неправомірними дії відповідача Надвірнянського ОУПФ України Івано-Франківської обл. щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 з 29.09.2013р. на пільгових умовах період роботи з 25.03.1993р. по 19.05.1998р. у Комунальній медичній установі міської поліклініки № 3 на посаді рентгенлаборанта, яка передбачена Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затв. постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956р. та постановою КМ України № 162 від 11.03.1994р. (п.577 Розділу XIX Установи охорони здоров`я); зобов`язано відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 29.09.2013р. (дати призначення пенсії) із врахуванням на пільгових умовах стажу роботи з 25.03.1993р. по 19.05.1998р. у Комунальній медичній установі міської поліклініки № 3 на посаді рентгенлаборанта, яка передбачена Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затв. постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956р. та постановою КМ України № 162 від 11.03.1994р. (п.577, Розділу XIX Установи охорони здоров`я); стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Надвірнянського ОУПФ України Івано-Франківської обл. на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1536 грн. 80 коп. (а.с.53-60).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач Надвірнянське ОУПФ України Івано-Франківської обл., який покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.66-68).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що атестація робочих місць у Комунальній медичній установі «Міська поліклініка № 3» вперше проведена у 2003 році (наказ № 87 від 19.03.2003р.), через що правові підстави для зарахування позивачу періоду її роботи з 25.03.1993р. по 19.05.1998р. на посаді рентгенолаборанта є відсутніми.

Окрім того, ОСОБА_1 призначено пенсію за віком по Списку № 1 з 29.09.2013р., однак із розглядуваним позовом вона звернулася до суду лише 05.03.2019р., поважних причин пропуску передбаченого вимогами ст.122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду не навела.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до постанови КМ України № 628 від 22.08.2018р. «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» відповідач Надвірнянське ОУПФ України Івано-Франківської обл. реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління /ГУ/ ПФ України в Івано-Франківській обл., яке є правонаступником останнього (а.с.87-90).

У зв`язку із наведеною реорганізацією Надвірнянського ОУПФ України Івано-Франківської обл. судом апеляційної інстанції в порядку ст.52 КАС України допущено заміну відповідача його правонаступником - ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 є пенсіонером і перебувала на обліку у Надвірнянському ОУПФ України Івано-Франківської обл., в якому, починаючи з 29.09.2013р., отримує пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 1 (а.с.10, 11).

Записами трудової книжки позивача та документами, виданими адміністрацією Комунальної медичної установи «Міська поліклініка № 3», підтверджено, що позивач у період з 25.03.1993р. по 29.08.2013р. постійно працювала на посаді рентгенолаборанта рентгенологічного кабінету, яка передбачена Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (п.577, Розділу XIX), затв. постановою КМ СРСР № 10 від 26.01.1991р., та постановою КМ України № 162 від 11.03.1994р., а також п.19 Розділу XIX постанови КМ України № 36 від 16.01.2003р. (а.с.14-18).

30.08.2013р. позивач звернулася до Управління ПФ України в м.Чернівці із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 (а.с.12).

На підставі представлених позивачем документів вказаний пенсійний орган з 29.09.2013р. призначив позивачу пенсію по Списку № 1 (а.с.13).

В 2014 році позивач змінила своє місце проживання та переїхала у смт.Битків Надвірнянського району Івано-Франківської обл., у зв`язку з чим за заявою позивача пенсійну справу було передано з Управління ПФ України в м.Чернівці до Надвірнянського ОУПФ України Івано-Франківської обл., де вона отримує пенсію по Списку № 1, починаючи з 20.03.2014р.

21.12.2017р. позивач звернулася з усною заявою до відповідача по питанню правильності нарахування стажу роботи по Списку № 1 (а.с.25). На підставі цього звернення і листа ГУ ПФ України в Чернівецькій обл. від 28.03.2018р. відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2018р., однак період роботи з 25.03.1993р. по 19.05.1998р. на посаді рентгенолаборанта до пільгового стажу по Списку № 1 не включений (а.с.28, 34).

19.11.2018р. позивач звернулася до відповідача із заявою від 14.11.2018р., в якій просила врахувати стаж роботи у Комунальній медичній установі «Міська поліклініка № 3» на посаді рентгенолаборанта по Списку № 1 з 25.03.1993р. по 19.05.1998р. та провести відповідний перерахунок пенсії з часу її призначення (а.с.35).

Відповідно до листа Надвірнянського ОУПФ України Івано-Франківської обл. № 401/Д-15 від 26.11.2018р. Комунальною медичною установою «Міська поліклініка № 3» вперше проведено атестацію робочих місць за умовами праці в 2003 році, яка затверджена наказом № 87 від 19.05.2003р., а тому для розрахунку стажу за Списком № 1 було взято період з 20.05.1998р. (а.с.28-31).

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду на підставі представлених документів трудовий стаж роботи ОСОБА_1 на посаді рентгенолаборанта по Списку № 1 з 25.03.1993р. по 19.05.1998р. знайшов своє об`єктивне підтвердження.

Таким чином, у позивача є наявним відповідний стаж, що дає право на зарахування спірного періоду роботи до пільгового стажу позивача та проведення перерахунку пенсії за віком на пільгових умовах, передбаченої п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків, з огляду на наступне.

Згідно з п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до ч.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону (ч.1 цієї статті).

На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах (п.1 ч.2 цієї статті).

Посада, на якій працювала позивач, - «рентгенолаборант рентгенологічного кабінету» передбачена Списком № 1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, затв. постановою РМ СРСР № 1173 від 22.08.1956р., Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (п.577 Розділу XIX), затв. постановою КМ СРСР № 10 від 26.01.1991р., та постановою КМ України № 162 від 11.03.1994р. «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах»., а також п.19 Розділу XIX постанови КМ України № 36 від 16.01.2003р. «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах».

Згідно із п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою КМ України № 637 від 12.08.1993р., основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У тих випадках, коли в трудовій книжці немає відомостей, що підтверджують право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. (п.20 вказаного Порядку).

Звідси, коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці за Списками № 1 і № 2, такі довідки є необхідними, оскільки в трудових книжках не зазначається, в яких умовах працювали особи, та не вказується, чи були такі особи зайняті певними роботами або на певних виробництвах протягом повного робочого дня.

Обов`язковість подання такої довідки під час звернення за пенсією за віком передбачена пп.2 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005р.

У довідці мають бути вказані: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування (або номери) Списків, якими передбачено ці роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Видавати такі довідки мають право винятково підприємства, на яких працювала особа, або їх правонаступники. Якщо правонаступника немає, підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановленої для окремих категорій працівників, здійснюється в порядку, визначеному ПФ України (постанова правління № 18-1 від 10.11.2006р.) за погодженням з Мінпраці та Мінфіном, відповідними комісіями, що створені при головних управліннях ПФ України в кожній області.

Таким чином, наявний запис в трудовій книжці, без підтвердження уточнюючими документами, не означає, що в особи є беззаперечне право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Підставою для зарахування періоду роботи до пільгового стажу є наявність професії (посади) та виробництва у відповідному Списку, а також підтвердження відповідних умов праці працівника за результатами атестації робочих місць за умовами праці впродовж повного робочого дня (не менш ніж 80 відсотків), установленого для такого виробництва, робіт, професій та посад.

Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає права працівникові на таку пенсію (зарахування періоду роботи до пільгового стажу, перерахунок пенсії на пільгових умовах).

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затв. постановою КМ України № 442 від 01.08.1992р., та розробленими на виконання постанови КМ України № 442 від 01.08.1992р. Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затв. постановою Міністерства праці України № 41 від 01.09.1992р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з п.4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затв. постановою КМ України № 442 від 01.08.1992р., та пп.1.5 п.1 Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затв. постановою Міністерства праці України № 41 від 01.09.1992р., періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до Списків №№ 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Відповідно до п.3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затв. наказом Міністерства праці України № 383 від 18.11.2005р., при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

У п.4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Комплексний аналіз норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затв. постановою КМ України № 442 від 01.08.1992р., дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Таким чином, відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу, а відтак - на перерахунок пенсії на пільгових умовах.

Як вбачається із трудової книжки позивача НОМЕР_1 , ОСОБА_1 25.03.1993р. відповідно до наказу № 14-к (параграф 3) від 29.03.1993р. була переведена на посаду рентгенолаборанта рентгенологічного кабінету Комунальної медичної установи «Міська поліклініка № 3».

Наведена обставина також стверджується довідкою № 795 від 29.08.2013р., виданою Комунальною медичною установою «Міська поліклініка № 3» (а.с.19).

Окрім цього, атестація робочих місць за умовами праці в закладі, де працювала позивач, була проведена в 2003 році та затверджена наказом № 87 від 19.05.2003р. (а.с.20-23).

Попередні атестації робочих місць за умовами праці та накази № 38 від 11.12.1992р., № 46 від 08.06.1995р. та № 81к від 15.12.1998р. вважаються неякісними і такими, що не відповідають вимогам Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затв. постановою КМ України № 442 від 01.08.1992р. (висновок Державної експертизи умов праці Головного управління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації № 05-176 від 15.11.2002р., припис № 177 від 18.11.2002р., подання № 05-178 від 18.11.2002р. та № 05-217 від 24.04.2003р.) (а.с.26-27).

Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці, затв. постановою КМ України № 442 від 01.08.1992р., та Методичні рекомендації для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затв. постановою Міністерства праці України № 41 від 01.09.1992р., передбачають: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Положеннями Порядку проведення атестації робочих місць визначено, що відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація має проводитися у передбачені п.4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затв. постановою КМ України № 442 від 01.08.1992р., строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Подібний висновок щодо застосування норм матеріального права викладено Верховним Судом України, зокрема, у постанові цього Суду від 16.09.2014р. (справа № 21-307а14), та Верховним Судом, зокрема, у постанові від 23.01.2018р. (справа № 732/2003/14).

Колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не встановлені наслідки для роботодавця чи працівника, які можуть настати в результаті визнання неякісними і такими, що не відповідають вимогам Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затв. постановою КМ України № 442 від 01.08.1992р., рішень роботодавця про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці, у зв`язку із чим, суд вважає, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, враховуючи наведені положення законодавства і встановлені обставини справи, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що наявність атестації робочого місця в даному випадку не може бути визначальною обставиною, яка обумовлює право позивача на пільгову пенсію, зважаючи на наявність записів в трудовій книжці, які підтверджують факт роботи позивача на посаді, що передбачена в Списку № 1, та характер роботи, яка за постановами Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956р., КМ СРСР № 10 від 26.01.1991р., КМ України № 162 від 11.03.1994р. дає підстави для зарахування спірного періоду роботи з 25.03.1993р. по 19.05.1998р. до пільгового стажу позивача.

Апеляційний суд також приймає до уваги, що обставини, які підлягали встановленню судом у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі, при цьому враховує ступінь вини позивача у відсутності повного об`єму необхідних для реалізації його прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих пільговий стаж документах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.o.» проти Чеської Республіки» (Spacek, s.r.o. v. The Czech Republic № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Як зазначено у пункті 28 рішення у справі «Молдавська проти України» (заява № 43464/18), Суд враховує те, що закон, який застосований у цій справі не містить жодного положення, яке могло б ввести в оману заявника щодо його чинності та релевантності до відповідних правовідносин, а тому обмеження щодо реалізації відповідних прав скаржника було передбачуваним і обґрунтованим.

Аналізуючи поняття «якість закону» Європейський суд з прав людини у пункті 111 рішення у справі «Солдатенко проти України» (заява № 2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля

Згідно з уже сталою практикою Європейського суду з прав людини закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності», «передбачуваності» та «зрозумілості»; громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку; норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку; громадянин повинен мати можливість - у разі необхідності за належної правової допомоги - передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія; у внутрішньому праві повинні існувати загороджувальні заходи від довільного втручання влади в здійснення громадянами своїх прав (рішення у справах «Сєрков проти України», заява № 39766/05, пункт 51; «Редакція газети «Правоє дело» та Штекель проти України», заява № 33014/05, пункт 51, 52; «Свято-Михайлівська Парафія проти України», заява № 77703/01, пункт 115; «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom), заява № 18139/91, пункт 37; «Санді Таймс» проти Об`єднаного Королівства» (№ 1) («SundayTimes v. The United Kingdom (N 1)»), серія А, № 30, пункти 48-49; «Мелоун проти Об`єднаного Королівства» («Malone v. The United Kingdom»), серія А, № 82, пункт 66); «Маргарета і Роджер Андерссон проти Швеції» («Margareta and Roger Andersson v. Sweden»), серія А, № 226-А, п. 75; «Круслен проти Франції» (Kruslin v. France), № 11801/85, п.27; «Ювіг проти Франції» (Huvig v. France), серія А № 176-В, пункт 26; «Аманн проти Швейцарії» (Amann v. Switzerland), заява № 27798/95, пункт 56).

Отже, на підставі представлених документів, стаж роботи ОСОБА_1 на посаді, яка передбачена Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, за період з 25.03.1993р. по 19.05.1998р. знайшов своє відображення.

Оскільки у позивача є наявним відповідний стаж, така обставина дає право на перерахунок призначеної пенсії на пільгових умовах.

В частині дотримання строків звернення до суду із розглядуваним позовом колегія суддів враховує, що згідно ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що про факт порушення своїх прав позивач достовірно дізнався із відповіді пенсійного органу № 401/Д-15 від 26.11.2018р., до суду із розглядуваним позовом звернувся 11.03.2019р., колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем не допущено пропуску строку звернення суду із розглядуваним позовом.

Із урахуванням наведеного, право на перерахунок пенсії у позивача виникло, починаючи з 29.09.2013р. (часу призначення пільгової пенсії).

При цьому, будь-яких вагомих доводів щодо помилковості визначення періоду перерахунку пенсії, а також відсутності поважних причин пропуску спірного строку, відповідачем не наведено.

Додатково колегія суддів підкреслює, що в Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації прав громадян на соціальних захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними (пенсійними) виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежно також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та залишення без розгляду частини позовних вимог на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у Рішенні від 15.10.2013р. № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.233 КЗпП України, ст.ст.1, 12 Закону України «Про оплату праці» і у Рішенні від 15.10.2013р. № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст.233 КЗпП України, а також на підставі аналізу положення ст.51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

Неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного право на соціальний захист, підтверджується, також встановленим ст.ст.256 та 257 ЦК України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У протилежному випадку, обов`язок громадянина, зокрема, у формі майнового зобов`язання перед державою підлягав б судовому захисту протягом трьох років, а такий ж обов`язок держави перед громадянином - шістьма місяцями.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими позовні вимоги задоволені у визначений спосіб.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову, через що останній підлягає до задоволення, із вищевказаних мотивів.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Надвірнянське ОУПФ України Івано-Франківської обл. (правонаступником якого є ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл.).

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.243, ст.311, ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської обл. (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл.) на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.05.2019р. в адміністративній справі № 300/502/19 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської обл. (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл.).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 24.09.2019р.