Справа № 460/1620/19
Суддя: Нор У.М.
Дата ухвалення: 2019-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 вересня 2019 року м. Рівне №460/1620/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нор У.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.05.2018 № Ф-72117-51 на суму 21030,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірна вимога про сплату боргу є безпідставною позаяк позивач припинив підприємницьку діяльність та ще у 2015 році подав до контролюючого органу заяву про зняття з реєстрації. Покликаючись до положень ПК України та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» стверджував, що отримання за звітний період доходу рівного нулю позбавляє обов`язку зі сплати єдиного внеску.

Ухвалою суду від 29.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до частини десятої статті 171 КАС України ухвала про відкриття провадження у справі постановляється з додержанням вимог статті 126 цього Кодексу. Згідно з частиною п`ятою статті 126 КАС України у разі тимчасової відсутності адресата особа, яка повинна вручити повістку, відмічає у повістці відомості про те, куди вибув адресат та коли передбачається його повернення за наявності таких даних, а за змістом частини одинадцятої цієї ж статті повернення поштового відправлення не врученого адресату з незалежних від суду причин, вважається врученням зазначеного відправлення належним чином. При цьому, згідно з пунктом 2 частини третьої статті 124 КАС України, яка підлягає застосуванню субсидіарно, за відсутності в особи офіційної електронної адреси суд надсилає поштове відправлення таким часникам справи рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами.

Таким чином, повернення до суду 08.08.2019 поштового конверта з відправленням на адресу позивача - ОСОБА_1 , зазначеною ним у позовній заяві, із відміткою установи поштового зв`язку «адресат в Польщі» (а.с.30) суд вважає належним повідомленням позивача про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі.

Відповідач позову не визнав. Представник відповідача подала відзив на позовну заяву (а.с.33-34), в якому зазначила, що згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач припинив підприємницьку діяльність 19.06.2019, відтак на час формування спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) був платником єдиного внеску в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Враховуючи вимоги пункту 2 частини першої статті 7 зазначеного Закону в редакції Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» з 1 січня 2017 року фізична особа-підприємець, яка не отримує дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року від такої діяльності, зобов`язана визначити базу нарахування єдиного внеску та сплатити єдиний внесок не менший за розмір мінімального страхового внеску. Оскільки позивачем не дотримано обов`язок зі сплати єдиного внеску за 2017 - 2018 роки, а також за І квартал 2019 року, виникла заборгованість, на суму якої відповідно до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відповідачем підставно сформовано спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки). З таких підстав просила суд відмовити в позові повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

За даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 13.03.2015 проведена державна реєстрація фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , про що внесено запис за номером: 2 002750; з 16.03.2015 позивач перебуває на обліку як платник податків та платник єдиного внеску в Головному управлінні ДФС у Рівненській області (Дубенське управління, Радивилівський р-н) (а.с.42-45).

19.06.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за номером: НОМЕР_2 (а.с.42-45); згідно з обліковими даними Головного управління ДФС у Рівненській області «Стан платника - 11- припинено, але не знято з обліку» (а.с.37-39).

08.05.2019 ГУ ДФС у Рівненській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-72117-51, згідно з якою сума недоїмки за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне страхування складає 21030,90 грн (а.с.8). Вказана вимога надіслана ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення 25.05.2019 та вручена позивачу 28.05.2019 (а.с.48).

Суд з`ясував, що рік формування спірної вимоги, зазначений позивачем у прохальній частині позовної заяви, не відповідає змісту позову та даним оспорюваної вимоги за № Ф-72117-51 від 08.05.2019 на суму 21030,90 грн, що свідчить про допущення технічної описки у прохальній частині позовної заяви, що не перешкоджає встановити дійсний предмет позову та суть спірних правовідносин.

Надаючи правової оцінки спірним правовідносинам сторін суд враховує таке.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ визначено платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Як встановлено судом, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 13.03.2015 проведена державна реєстрація фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а з 19.06.2019 внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем (а.с.42-45); за даними обліку відповідача позивач перебуває у статусі «11-Припинено», але з обліку у контролюючого органу не знятий (а.с.37-39).

Таким чином, позивач в розумінні норм Закону № 2464-VІ до 19.06.2019 був платником єдиного соціального внеску як фізична особа-підприємець.

Згідно з абзацом 2 підпункту 65.10.8 пункту 65.10 статті 65 ПК України, державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Частиною четвертою статті 6 Закону № 2464-VІ встановлено, що у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.

Відповідно до підпункту 6 пункту 11.18 розділу ХІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22.04.2014 № 462), після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.

Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності.

У позовній заяві позивач стверджував, що ще у 2015 році його знято з обліку у відповідача у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності. Водночас, до позову не додано жодного доказу у підтвердження вказаних доводів позивача.

Натомість представник відповідача до відзиву на позов додала відомості облікових даних щодо позивача, згідно з якими після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності та внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 19.06.2019 позивач залишається на обліку у відповідача (а.с.37-39).

Отже, позивач несе обов`язок зі сплати єдиного внеску як платник єдиного внеску під час провадження підприємницької діяльності у статусі фізичної особи-підприємця до 19.06.2019.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VІ платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок для платників зазначених у статті 4 цього Закону встановлено у розмірі 22 відсотка до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

З 01.01.2017 набув чинності Закон України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесені зміни до Закону № 2464-VІ.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ, для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 9 Закону № 2464-VІ).

Частинами 2, 3 частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VІ встановлено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VІ, платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Таким чином, за 2017 рік позивач повинен був сплачувати єдиний соціальний внесок нарахований за календарний рік до 10 лютого наступного року, а протягом 2018 - 2019 років щоквартально до 20 числа місяця, що настає за кварталом.

Отже, з 01.01.2017 мінімальний страховий внесок становив 704 грн на місяць (3200 грн х 22 %); з 01.01.2018 мінімальний страховий внесок становить 819,06 грн на місяць (3723 грн х 22 %); з 01.01.2019 мінімальний страховий внесок становить 918,06 грн на місяць (4173 грн х 22 %).

Відтак, з 01.01.2017 фізичні особи-підприємці зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок не менше 704 грн щомісячно, що в сукупності становить 8448 грн на рік; з 01.01.2018 фізичні особи-підприємці зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок кожного кварталу не менше ніж 2457,18 грн до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок; а з 01.01.2019 - щокварталу не менше ніж 2754,18 грн до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з інтегрованою карткою ФОП ОСОБА_1 за платежем 71040000 «Єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, осіб та які проводять незалежну професійну діяльність» (а.с.35-36) за останнім обліковується заборгованість з єдиного соціального внеску, яка сформована: за 2017 рік у сумі 8448 грн (704 грн х 12 міс.), за 2018 рік у сумі 9828,72 грн ((819,06 грн х 3 міс. = 2457,18 грн) х 4) та за І квартал 2019 року 2754,18 грн (918,06 грн х 3 міс).

Таким чином, за даними обліку відповідача сума заборгованості позивача за єдиним внеском склала 21030,90 грн з розрахунку: 8448 грн (за 2017 рік) + 7371,54 грн (1, 2, 3 квартали 2018 року) + 5211,36 грн. (4 квартал 2018 року та 1 квартал 2019 року) (а.с.35-36).

З огляду на те, що позивачем належним чином не виконувались вимоги статті 9 Закону № 2464-VІ, а саме єдиний внесок не сплачувався за 2017, 2018 роки та І квартал 2019 року (до моменту припинення підприємницької діяльності), ГУ ДФС у Рівненській області прийнято спірну вимогу про сплату боргу (недоїмку) від 08.05.2018 № Ф-72117-51 на суму 21030,90 грн.

Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VІ визначено недоїмку як суму єдиного внеску, своєчасно не нарахованої та/або не сплаченої у строки, встановлені цим Законом, яка обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною четвертою статті 25 Закону № 2464-VІ передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з пунктом 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 № 469), вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Матеріалами справи підтверджено надіслання спірної вимоги позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення (а.с.48), отримання якої позивачем не заперечується.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи наявні в справі докази та аналізуючи встановлені фактичні обставини суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в ході судового розгляду довів правомірність спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2018 № Ф-72117-51.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах наданих повноважень та відповідно до приписів матеріального закону, обов`язок позивача зі сплати існуючої заборгованості за єдиним внеском не спростовано у ході судового розгляду.

З урахуванням наведеного вище, за результатами судового розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в позові до Головного управління ДФС у Рівненській області (вул. Відінська,12, м. Рівне, 33023, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 27 вересня 2019 року.

Суддя Нор У.М.