Справа № 500/571/19
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7120/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р.В., Шевчук С. М.;

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року в справі №500/571/19 (головуючий суддя - Мірінович У.А., м. Тернопіль, повний текст судового рішення складено 27 травня 2019 року) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування вимоги про сплату боргу від 09.11.2018 № Ф-31281-17У,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування вимоги про сплату боргу від 09.11.2018 №Ф-31281-17У.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що 09.11.2018 відповідач виніс вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-31281-17У, якою зобов`язано позивача сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 7371,54 грн. за І-ІІІ квартал 2018 року відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI. Винесену відповідачем вимога про сплату боргу позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки останній не відноситься до жодної з категорій осіб, які мають сплачувати єдиний внесок відповідно до статті 4 Закону № 2464-VI, а тому відповідач безпідставно нарахував позивачу єдиний внесок за вказаний період. Додатково звернув увагу на те, що приблизно в 1998 - 1999 р. він припинив свою підприємницьку діяльність.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2018 року №Ф - 31281-17У на суму 7 371 (сім тисяч триста сімдесят одна) гривня 54 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління ДФС у Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач не відноситься до категорій осіб, які мають сплачувати єдиний внесок відповідно до статті 4 Закону № 2464-VI, а тому відповідач безпідставно нарахував позивачу єдиний внесок в розмірі 7371,54 грн. за І-ІІІ квартал 2018 року відповідно до статті 25 Закону №2464-VI, не відповідає дійсності, оскільки позивач, зареєстрований та перебуває на податковому обліку як платник єдиного внеску як фізична особа - підприємець, що підтверджується належними доказами.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Встановлено, що згідно з інформації, яка міститься в інформаційній системі АІС "Податковий блок" та з листа від 26.12.2018 № 215/10/1/19-00-50 ОСОБА_1 був зареєстрований 24.05.1996 як фізична особа - підприємець Чортківською районною державною адміністрацією та перебуває на обліку в Чортківській ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області з 28.05.1996, як платник податків, з 01.09.1999, як платник єдиного соціального внеску (а. с. 25-26).

09.11.2018 відповідач виніс вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-31281-17У, якою зобов`язано позивача сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 7371,54 грн. за І-ІІІ квартал 2018 року відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) (а. с. 7).

Не погоджуючись з зазначеною вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-31281-17У позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи даний позов, суд першої інстанції мотивував це тим, що в матеріалах справи відсутні докази, які би підтверджували те, що у 2017 - 2018 роках та на дату винесення відповідачем оскарженої вимоги позивач був зареєстрований (перебував) фізичною особою - підприємцем, відтак він не відноситься до категорій осіб, які мають сплачувати єдиний внесок відповідно до статті 4 Закону № 2464-VI, а тому відповідач безпідставно нарахував йому єдиний внесок в розмірі 7371,54 грн. за І-ІІІ квартал 2018 року відповідно до статті 25 Закону № 2464-VI.

Однак, такі висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального права та є помилковими.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

При розгляді даної справи колегія суддів звертає увагу на те, що наявний у матеріалах справи Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сформований на ОСОБА_1 станом на 04.09.2018р. не підтверджує, що позивач не є фізичною особою-підприємцем, адже в ньому зазначено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань записів не знайдено що до ОСОБА_1 ; Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань знаходиться у стані формування; інформація юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та зареєстрованих до 01.07.2004р. та не включена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань отримується в органі виконавчої влади, в якому проводилася державна реєстрація (а.с. 8).

Так, 25.02.2019 відповідач звернувся із запитом №67/10/19-00-10-02-13/4377 до Чортківської районної державної адміністрації про надання інформації щодо державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1

Чортківська РДА листом №01-19/383 від 07.03.2019 (а.с.30) повідомила, що в архівних справах, що знаходяться на постійному зберіганні в архівному відділі Чортківської райдержадміністрації за 1996-2005 роки містяться відомості про державну реєстрацію підприємницької діяльності ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_1 . Інформація щодо припинення (скасування) підприємницької діяльності СПД ОСОБА_1 відсутня. При цьому, в підтвердження наведеного, надано копію розпорядження голови Чортківської районної державної адміністрації від 24.05.1996р. №251 «Про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності» (а.с.31), яким зареєстровано підприємницьку діяльність позивача і видано свідоцтво про держану реєстрацію та зазначено, що копію даного розпорядження направлено в тому числі і в державну податкову інспекцію по Чортківському районі.

Поряд з цим, відповідно до п.3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання від 01.07.2010, № 2390-VI (в редакції цього Закону яка діяла до 2014 року) усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтва про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Відповідно до п.2 розділу VIII Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» в редакції Закону від 25.03.2014р. №1155- VII , яка діяла до 01.01.2016 року, усі діючі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, відомості про яких не включені до Єдиного державного реєстру, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з Єдиного державного реєстру.

А з 01.01.2016р. по сьогоднішній день, частиною 2 статті 18 Закону України від 15.05.2003, №755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", із змінами та доповнення (чинного на даний час) визначено, що для державної реєстрації включення відомостей про фізичну особу - підприємця, зареєстровану до 1 липня 2004 року, відомості про яку не містяться в Єдиному державному реєстрі, подається заява про державну реєстрацію включення відомостей про фізичну особу - підприємця до Єдиного державного реєстру.

Однак, оскільки позивач свій обов`язок не виконав, відповідно в Єдиному державному реєстрі відсутні відомості про нього.

Відносно покликань на те, що якби позивач не припинив свою підприємницьку діяльність, то Єдиний державний реєстр містив би відомості про такого суб`єкта підприємницької діяльності з відміткою, що свідоцтво про державну реєстрацію позивача як ФОП "вважається недійсним", так як позивач отримав свідоцтво про державну реєстрацію ще до 01.07.2004, необхідно зазначити наступне.

Запис про недійсність свідоцтва про державну реєстрацію позивача як фізичної особи-підприємця вказує на те, що воно видане на бланку старого зразка, який необхідно змінити, а не про те, що позивач фактично припинив здійснення підприємницької діяльності, втратив статус фізичної особи підприємця. Для здійснення такого припинення встановлена окрема процедура відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Так, ч.8. ст. 4 Закону України N 755-IV передбачено фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Слід звернути увагу і на те, що позивач сам підтверджує, що він дійсно 24.05.1996 набув статусу суб`єкта підприємницької діяльності, однак твердження позивача про те, що він в 1998 чи 1999 році припинив свою підприємницьку діяльність у відповідності до п.25 Положення №276, базуються тільки на його припущеннях.

Крім того, позивач є платником єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що підтверджується витягом №3221 з Реєстру страхувальників від 25.02.2019р., відомостями з Реєстру страхувальників, довідкою Чортківської ДПІ Чортківського управління Головне управління ДФС у Тернопільській області від 26.12.2018р. №215/10-1/19-00-50, даними з інформаційної системи відповідача - інформацією з бази АІС «Податковий блок» про реєстрацію платника ЄСВ (а.с. 25,26, 28), де вказано, що позивач зареєстрований платником єдиного соціального внеску за реєстраційний номер 19165594, дата взяття на облік 01.09.1999р., назва категорії страхувальника - фізичні особи - підприємці, які сплачують єдиний внесок від суми доходу отриманого від цієї діяльності, код категорії страхувальника 211, з обліку платника єдиного внеску не знятий.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №2464 взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Згідно п.2 розділу II Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 № 1162 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03.12.2014 за №1553/26330) (далі - Порядок № 1162) датою взяття на облік як платника єдиного внеску є дата внесення контролюючим органом запису щодо такого платника до реєстр страхувальників.

Відповідно до абз.7 ч.1 ст. 5 Закону №2464 зняття з обліку платників єдиного внеску, зокрема фізичних осіб - підприємців здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку.

Згідно пункт 8 розділу IV Порядку № 1162 датою зняття з обліку платника єдиного внеску є дата внесення запису до реєстру страхувальників, дані про зняття з обліку платника єдиного внеску (фізичної особи - підприємця) передаються до державного реєстратора.

Також підтвердженням, того що позивач є фізичною особою - підприємцем та перебуває на податковому обліку є витяг з Реєстру «Дані про взяття на облік платника податків» (а.с. 29).

Зняття з обліку фізичної особи - підприємця в контролюючому органі здійснюється у порядку, встановленому п.65.10 ст.65, ст.67 ПК України, ст.5 Закону України №2464, розд.ХІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 року за № 1562/20300), та розд. IV Порядку № 1162.

Враховуючи вищезазначені обставини колегія суддів констатує, що позивач зареєстрований та перебуває на податковому обліку та обліку як платник єдиного внеску як фізична особа - підприємець, а відтак у відповідності до норм п.4 ч.І ст.4 Закону №2464 є платником єдиного внеску.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно п.5 ч. 1 ст. 1 Закону №2464 мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

У 2018 році відповідно до Закону України від 7 грудня 2017 року №2246-VIII" Про Державний бюджет України на 2018 рік" встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 3723 гривні.

Відповідно до ч.5 ст. 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно абз.3 4.8. ст.9 Закону №2464 (у редакції у редакції Закону України від 28.12.2014 N 77-VIII) платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно абз.3 ч.8. ст.9 Закону №2464 (у редакції у редакції Закону України від 03.10.2017 p. N 2148-VIII) платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно ч. 12 ст. 9 Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відтак, позивач за 2018 рік зобов`язаний сплатити єдиний внесок у сумі 7371,54 грн. (мінімальний страховий внесок за місяць у 2018 р. 3723 грн.*22%= 819,06 грн.) терміни сплати такі: за І квартал 2018р. (сплата до 20.04.2018 року) у сумі 2457,18 грн., за II квартал 2018р. (сплата до 20.07.2018 року) у сумі 2457,18 грн., за III квартал 2018р. (сплата до 20.10.2018 року) у сумі 2457,18 грн., однак свій обов`язок платник не виконав.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2464 сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, є недоїмкою.

Відповідно ч.16 ст.25 Закону №2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів загальна сума заборгованості позивача з єдиного внеску станом на 31.10.2018р. становила 16499,54 грн , у тому числі 15819,54 грн. недоїмки за 2017 рік та за три квартали 2018 року, та 680,00 грн. штрафу, згідно рішення № від 09.08.2018 р. про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відтак, контролюючий орган на підставі цих даних сформував та надіслав рекомендованим листом позивачу на його адресу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018р. №Ф-31281-17, даний лист повернувся за закінченням встановленого строку зберігання, що підтверджується довідкою УКРПОШТИ на якій стоїть штамп із датою 31.12.2018р. та інформацією із сайту УКРПОШТИ про відстеження відправлення, отже дана вимога вважається надісланою та врученою платнику 31.12.2018.

Відповідно до п.4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953, зі змінами та доповненнями (далі - Інструкція №449) вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою) якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Необхідно зазначити, що контролюючим органом також було сформовано та надіслано позивачу, рекомендованим листом з повідомлення про вручення, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.10.2018 №Ф-31281-17 на суму 9128грн. (в тому числі 8448,00 грн. недоїмки за 2017 рік. та 680 грн. штрафу), яку позивач отримав 24.10.2018 і яка оскаржується ним в судовому порядку (справа №500/2595/18).

Інтегрована картка позивача з єдиного внеску свідчить що борг в сумі 16499,54 грн., який був станом на 31.10.2018р. не погашений позивачем та існує і станом на 21.01.2019.

З урахуванням вимог про сплату боргу (недоїмки) від 09.10.2018р. №Ф-31281-17 на суму 9128,00 грн. та від 09.11.2018р. №Ф-31281-17 на суму 16499,54 грн (яка платником не оскаржувалась, відповідно вважається узгодженою, такою що набрала чинності) контролюючий орган правомірно прийняв та надіслав 29.01.2019 органу державної виконавчої служби вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018 №Ф-31281-17 У на суму 7371,54 грн., на суму зростання боргу (16499,54 грн. - 9128,00 грн. = 7371,54 грн) яка і оскаржується позивачем.

Згідно 4.2. ст.25 Закону №2464 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею, однак даний обов`язок позивач не виконав.

Відповідно до розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий opган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Відповідно до ч.4 ст. 25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку (борги зі сплати фінансових санкцій): виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень (п.3 розділу VI Інструкції №449).

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера "У" (узгоджена вимога).

В третій частині літера "У" (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання вимоги до органів державної виконавчої служби відповідно до цієї Інструкції.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу. Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику (п.4 розділу VI Інструкції №449).

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (ч.4. ст.25 Закону №2464).

Згідно п.5 розділу VI Інструкції №449 у разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного стрск/ така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

Орган доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності) вносить вимогу про сплату недоїмки до Єдиного державного реєстру виконавчих документів та пред`являє її до виконання в порядку, встановленому законом (після початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів); надсилає її в порядку, встановленому законом, до органу державної виконавчої служби (до початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів).

Згідно п.7 розділу VI Інструкції №449 якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки) розділу VI Інструкції №449.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на вказані обставини, а тому дійшов помилкового висновку що позивач не відноситься до категорій осіб, які мають сплачувати єдиний внесок відповідно до статті 4 Закону № 2464-VI. Оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018р. №Ф-31281-17 У на суму 7371,54 грн недоїмки прийнята та надіслана на виконання відповідачем до органу державної виконавчої служби правомірно, оскільки вимога про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018 №Ф-31281-17 на суму 16499,54 грн. позивачем не оскаржена, відповідно є узгодженою, відтак оскаржувана вимога скасуванню не підлягає.

За пунктами 3, 4 ч.1 ст.317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

В підсумку, такі обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ст.325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області - задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року в справі №500/571/19 - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування вимоги про сплату боргу від 09.11.2018 №Ф-31281-17 У- відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 23 вересня 2019 року