Справа № 640/5677/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 вересня 2019 року № 640/5677/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування наказу, податкових повідомлень - рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про опис майна у податкову заставу,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві, відповідач), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУДФС у м. Києві від 08 травня 2018 року №8130 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 (КНОКПП НОМЕР_1 )»;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 08 липня 2018 року № на 510, 00 грн. податку на доходи фізичних осіб штрафних санкцій;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 08 липня 2018 року № на 8 661, 63 грн. основний платіж, у тому числі 6 929, 30 грн. військовий збір, 1 732, 33 грн. штрафні санкції;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 08 липня 2018 року № на 170, 00 грн. штрафних санкцій;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 05 липня 2018 року № на 103 939, 56 грн., у тому числі: 83 151, 65 грн. основний платіж, 20 787, 91 грн. штрафні санкції;

- визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату податкового боргу від 13 листопада 2018 року №226466-17 на 127 903, 91 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення №226466-17 від 13 листопада 2018 року про опис майна у податкову заставу.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він не отримував від відповідача належним чином оформлений запит, який є необхідною передумовою призначення податкової перевірки згідно з підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, а також у наказі про проведення перевірки відповідачем не зазначено конкретну підставу для її проведення.

Також, позивач посилається на те, що 28 липня 2018 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Правекс - Банк» та ним був укладений Договір про прощення частини боргу за кредитним договором №456-006/05Р від 29 липня 2005 року за умовами якого позивач повинен погасити суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 18 615, 64 доларів США з 37 231, 28 доларів США. Вважає, що прощена сума боргу не є доходом платника податків, який підлягає оподаткуванню в порядку, визначеному абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим вважає податкові повідомлення - рішення, рішення про опис майна у податкову заставу та вимогу про сплату податкового боргу протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 КАС України, або заяву про визнання позову.

31 травня 2019 року представником Головного управління ДФС у м. Києві надано суду відзив, в якому він, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що у спірному наказі про проведення документальної позапланової перевірки зазначено підставу її проведення, а саме: підпункт 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункт 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, стаття 79, пункт 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, у зв`язку з отриманням податкової інформації щодо доходу фізичної особи у вигляді анульованого боргу кредитором.

Також, представник відповідача зазначив, що документальна позапланова невиїзна перевірка відносно позивача, проводилась на підставі належним чином оформленого наказу керівника контролюючого органу, який був направлений за адресою платника податків, у зв`язку з чим вважає такі дії відповідача такими, що відповідають положенням статті 42 та 79 Податкового кодексу України.

Крім того, вказав, що підставою для проведення перевірки є неподача позивачем у встановлений законодавством строк податкової декларації за 2016 рік, відповідно до підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та вказаний пункт не передбачає обов`язковості надіслання запиту про надання пояснень та їх документальних підтверджень.

Представник відповідача посилається також на те, що висновки акта перевірки №2384/26-15-42-02-30/ від 23 травня 2018 року відповідають встановленим порушенням, а тому підстави для скасування податкових повідомлень - рішень, рішення про опис майна у податкову заставу та вимоги про сплату податкового боргу відсутні.

05 червня 2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій він зазначив, що викладена у відзиві на позовну заяву позиція відповідача є недоведеною та жодним чином не спростовує позовних вимог, оскільки нічим не підтверджується.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

28 липня 2016 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Правекс - Банк» та ОСОБА_1 укладений Договір про прощення частини боргу за кредитним договором №456-006/05Р від 29 серпня 2005 року, за умовами пункту 2 якого, банк підтверджує свої зобов`язання здійснити прощення частини боргу позичальника за кредитним договором, у розмірі, передбаченому пунктом 4 даного Договору, за умови належного, своєчасного та повного виконання позичальником своїх зобов`язань, зазначених в пункті 3 цього Договору.

За приписами пунктів 3 та 4 вказаного Договору позичальник бере на себе зобов`язання у строк до 28 липня 2016 року включно здійснити погашення заборгованості за Кредитним договором у розмірі 18 615, 64 доларів США, в черговості, передбаченій умовами Кредитного договору.

Загальний розмір заборгованості за Кредитним договором, який підлягає прощенню банком, за умови належного, своєчасного та повного виконання позичальником своїх зобов`язань, зазначених в пункті 3 цього Договору, становить 18 615, 64 доларів США, що за курсом НБУ, станом на дату укладення Договору в еквіваленті становить 461 953, 62 грн.

ГУ ДФС у м. Києві листом від 29 травня 2017 року №5496/С/26-15-13-04-14 повідомило позивача про те, що на підставі даних центральної бази ДРФО ДФС України ним у 2016 році отримано дохід у вигляді додаткового блага. Станом на 29 травня 2017 року ОСОБА_1 не подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік та не задекларовано дохід, отриманий у вигляді додаткового блага. На підставі викладеного, позивачу запропоновано прибути до контролюючого органу за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) протягом 10 робочих днів з дня отримання даного листа для подання податкової декларації про майновий стан і доходи, а також повідомлено, що у разі невиконання вказаних приписів, на позивача можливе накладення штрафу у розмірі 25 % суми визначеного податкового зобов`язання.

08 травня 2018 року, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, статті 79 та пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, у зв`язку з отриманням податкової інформації щодо доходу фізичною особою - платником податків у вигляді анульованого боргу кредитором, в.о. начальника ГУ ДФС у м. Києві прийнято наказ №8130 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Також, 08 травня 2018 року ГУ ДФС у м. Києві сформовано повідомлення №21710/С/26-15-42-02-27, з якого вбачається, що на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.1 статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України та наказу 8/30 від 08 травня 2018 року з 10 травня 2018 року буде проводитись документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податків, прощеного (анульованого) кредитором ПАТ КБ «Правекс - Банк» за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року тривалістю 5 робочих днів з 10 травня 2018 року по 16 травня 2018 року.

У зв`язку з вказаним, позивачу запропоновано, відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України забезпечити надання Книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу та всіх необхідних документів, що пов`язані з нарахуванням і сплатою податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податків, прощеного (анульованого) кредитором ПАТ КБ «Правекс - Банк» за 2016 рік.

Вказані наказ та повідомлення були направлені на адресу реєстрації позивача ( АДРЕСА_1 ), та були отримані останнім 04 червня 2018 року, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

За результатами проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу як додаткового блага за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України та відповідно до наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 08 травня 2018 року №8130, ГУ ДФС у м. Києві складено акт від 23 травня 2018 року №2384/26-15-42-02-30/0 (далі - Акт перевірки).

За висновками Акта перевірки документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлено порушення платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 :

- пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, з урахуванням вимог підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України не подано ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи з відповідними податками за 2016 рік;

- підпункт «а» пункту 176.1 статті 176, пунктів 44.1, 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 Податкового кодексу України, з урахуванням вимог підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України не задекларовано дохід за 2016 рік у сумі 461 953, 62 грн. та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 83 151, 65 грн.;

- підпункту 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2016 рік у сумі 6 929, 30 грн.

Вказаний Акт перевірки був направлений на адресу реєстрації позивача ( АДРЕСА_1 ) та був отриманий останнім 04 червня 2018 року, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

На підставі Акта перевірки ГУ ДФС у м. Києві були винесені наступні податкові повідомлення - рішення:

- від 05 липня 2018 року №, яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 103 939, 56 грн., у тому числі 83 151, 65 грн. за податковим зобов`язанням, 20 787, 91 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- від 05 липня 2018 року №, яким застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції зі сплати податку на доходи фізичних осіб у розмірі 510, 00 грн.;

- від 05 липня 2018 року №, яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання зі сплати військового збору у розмірі 8 661, 63 грн., у тому числі 6 929, 30 грн. за податковим зобов`язанням, 1 732, 33 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- від 05 липня 2018 року №, яким застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції зі сплати податку на доходи фізичних осіб у розмірі 170, 00 грн.;

Наведені вище податкові повідомлення - рішення були направлені позивачу за адресою реєстрації та отримані останнім 12 липня 2018 року, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

13 листопада 2018 року ГУ ДФС у м. Києві сформована податкова вимога №226466-17 про сплату позивачем податкового боргу у сумі 127 903, 90 грн., у тому числі 90 080, 95 грн. - основний платіж, 23 200, 24 грн. - штрафні (фінансові) санкції, 14 622, 72 грн. - пеня.

Також, 13 листопада 2018 року ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення про опис майна позивача у податкову заставу.

Незгода позивача із наведеними рішеннями відповідача зумовила його звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У відповідності до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України (тут і далі в редакції, чинній на момент проведення перевірки) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

У той же час, підпунктом 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України визначено підстави для здійснення документальної позапланової перевірки, зокрема, платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

З аналізу вище викладеного вбачається, що виявлений податковим органом факт неподання платником податків податкової декларації може слугувати самостійною підставою для проведення податкової перевірки.

При цьому, на відміну від підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, від контролюючого органу не вимагається направлення письмового запиту платнику податків для надання пояснень та їх документального підтвердження.

З огляду на зазначене, суд не приймає до уваги посилання позивача на протиправне не направлення відповідачем на його адресу запиту про надання пояснень та їх документального підтвердження, оскільки підставою для проведення податкової перевірки слугувало неподання позивачем податкової декларації за 2016 рік, а не порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства.

Також, за приписами пунктів 42.1, 42.2 статті 42 Податкового кодексу України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Матеріалами справи встановлено, що за відомостями адресно - довідкового підрозділу ГУ ДМС, УДМС України у м. Києві Сидоренко Д.Я. зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

З рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень вбачається, що спірний наказ та повідомлення про початок проведення перевірки від 08 травня 2018 року, Акт перевірки від 23 травня 2018 року, податкові повідомлення - рішення від 05 липня 2018 року, податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу від 13 листопада 2018 року направлялись позивачу за зареєстрованим місцем проживання.

Крім того, вказані документи свідчать про власноручне отримання позивачем вказаних документів.

З огляду на викладене, спірні документи вважаються такими, що вручені позивачу належним чином.

Таким чином, посилання позивача на порушення відповідачем порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки у зв`язку з неналежним повідомленням його про проведення такої перевірки спростовується наявними у матеріалах справи доказами, відтак вимога позивача про визнання протиправним та скасування наказу ГУДФС у м. Києві від 08 травня 2018 року №8130 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 (КНОКПП НОМЕР_1 )» задоволенню не підлягає.

Що стосується доводів позивача про протиправність податкових повідомлень рішень від 05 липня 2018 року №, №, № та №, то суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Отже, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, у тому числі шляхом повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Вказана позиція неодноразово висловлювалась у рішеннях Верховного Суду, зокрема у справах №820/1407/15, №817/401/16; 813/432/17.

Враховуючи викладене, у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Кодексу та оподатковується податком на доходи фізичних осіб.

За встановлених у даній справі обставин, згідно з пунктом 4 Договору про прощення частини боргу за кредитним договором №456-006/05Р від 29 серпня 2005 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Правекс - Банк» та ОСОБА_1 , загальний розмір заборгованості за Кредитним договором, який підлягає прощенню банком, за умови належного, своєчасного та повного виконання позичальником своїх зобов`язань, зазначених в пункті 3 цього Договору, становить 18 615, 64 доларів США, що за курсом НБУ, станом на дату укладення Договору в еквіваленті становить 461 953, 62 грн.

Аналізуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що вказана сума у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2016 рік.

При цьому, матеріалами справи встановлено, що кредитор повідомив позивача про прощення (анулювання) боргу, про що міститься власноручний підпис ОСОБА_1 у Договорі про прощення частини боргу за кредитним договором №456-006/05Р від 29 серпня 2005 року, тобто дотримано умови, з якими положення підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України пов`язують обов`язок платника податків відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу.

Крім того, суд зазначає, що згідно з пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Відповідно до пункту 8 Підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Отже, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, слід розглядати окремо.

Таким чином, враховуючи те, що кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), в даному випадку не мала місце зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню, при цьому кредитор повідомив позивача про прощення (анулювання) боргу, суд дійшов висновку про правомірність визначення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

З огляду на викладене судом не встановлено підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 05 липня 2018 року №, яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб у розмірі 83 151, 65 грн., а також застосовано до нього на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України штрафні (фінансові) санкції у розмірі 25 %, що становить 20 787, 91 грн.

Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Відтак, у зв`язку з отриманням позивачем доходу у вигляді додаткового блага, суд вважає визначення позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту) правомірним.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про правомірність прийняття ГУ ДФС у м. Києві податкового повідомлення - рішення від 05 липня 2018 року №, яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання зі сплати військового збору у розмірі 6 292, 30 грн. та нараховано йому 1 732, 33 грн. штрафних (фінансових) санкцій, у відповідності до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України.

Також, у відповідності до приписів абзацу 2 пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Згідно з абзацом 2 пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Матеріалами справи встановлено, що ГУ ДФС у м. Києві листом від 29 травня 2017 року №5496/С/26-15-13-04-14 повідомило позивача про те, що ним не подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік та не задекларовано дохід, отриманий у вигляді додаткового блага, а також, запропоновано прибути до контролюючого органу за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) протягом 10 робочих днів з дня отримання даного листа для подання податкової декларації про майновий стан і доходи.

Також, 08 травня 2018 року ГУ ДФС у м. Києві сформовано повідомлення №21710/С/26-15-42-02-27, у якому поряд з іншим, запропоновано позивачу відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України забезпечити надання Книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу та всіх необхідних документів, що пов`язані з нарахуванням і сплатою податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податків, прощеного (анульованого) кредитором ПАТ КБ «Правекс - Банк» за 2016 рік.

Вказаних дій позивачем здійснено не було, проти чого не заперечує і позивач у своїй позовній заяві, у зв`язку із чим, у ГУ ДФС у м. Києві виникли правомірні підстави для нарахування позивачу штрафних санкцій на підставі пункту 120.1 статті 120 та пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України.

З огляду на зазначене, податкові повідомлення - рішення від 05 липня 2018 року № та №, якими позивачу нараховану 510, 00 грн. та 170, 00 грн. штрафу, відповідно, зі сплати податку на доходи фізичних осіб, є правомірними, а тому скасуванню не підлягають.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналіз матеріалів справи підтверджує, що відповідач при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень - рішень діяв згідно приписів частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірно, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність відповідачем правомірності прийнятого рішення та відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними та скасування податкової вимоги про сплату податкового боргу від 13 листопада 2018 року №226466-17 на 127 903, 91 грн. та рішення №226466-17 від 13 листопада 2018 року про опис майна у податкову заставу, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

У свою чергу, у відповідності з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення - рішення.

Згідно з пунктом 57.3 пункту 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Разом з тим, підпунктом 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

За приписами пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає:

у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку;

у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу;

у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

У відповідності до пунктів 89.2 та 89.3 статті 89 Податкового кодексу України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Згідно з абзацами 1 та 4 пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

З аналізу вище викладеного вбачається, що у разі виникнення у платника податку податкового боргу, контролюючий орган має право направити на адресу такого платника податкову вимогу про сплату цього боргу, а у разі несплати податкового боргу протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкової вимоги, у контролюючого органу виникає право податкової застави, яка оформляється рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу.

У той же час, у разі оскарження платником податку визначеної контролюючим органом суми податкового боргу грошове зобов`язання вважається неузгодженим, тобто обов`язок щодо сплати у десятиденний термін такого зобов`язання не виникає, відтак і не виникає права податкової застави.

Зважаючи на ту обставину, що спірні податкові повідомлення - рішення на підставі яких контролюючим органом сформовано податкову вимогу про сплату податкового боргу від 13 листопада 2018 року №226466-17 на 127 903, 91 грн. та прийнято рішення №226466-17 від 13 листопада 2018 року про опис майна у податкову заставу оскаржені позивачем у судовому порядку, сума грошового зобов`язання є неузгодженою, відтак застосування до позивача таких заходів не буде грунтуватись на вимогах Закону.

З огляду на викладене, податкова вимога про сплату податкового боргу від 13 листопада 2018 року №226466-17 на 127 903, 91 грн. та рішення №226466-17 від 13 листопада 2018 року про опис майна у податкову заставу підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату податкового боргу від 13 листопада 2018 року №226466-17 у розмірі 127 903, 91 грн., сформовану Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення від 13 листопада 2018 року №226466-17 про опис майна у податкову заставу, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 250, 77 грн. (одна тисяча п`ятдесят гривень сімдесят сім копійок).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко