Справа № 120/1315/19-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1315/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Демитор Н.В.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

25 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року (м.Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про:

- визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо ненадання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,43 га на території Куницької сільської ради Крижопільського району Вінницької області;

- зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,43 га на території Куницької сільської ради Крижопільського району Вінницької області.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Разом з тим, 05 серпня 2019 року від позивача надійшла заява, в якій зазначила, що в силу віку та стану здоров`я приймати участь у судовому засіданні не зможе. Позивач вказала, що ії інтереси представляє адвокат Лукавський А.В. Однак, в судове засідання представник позивача не з`явився.

Окрім того, 25 вересня 2019 року на адресу суду через канцелярію надійшла заява від представника відповідача про розгляд справи за її відсутності.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що рішенням Крижопільського районного суду від 27 квітня 2010 року за позовом прокурора Крижопільського району в інтересах ОСОБА_1 , визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай) в СТОВ "Куницьке" та зобов`язано Крижопільський відділ земельних ресурсів видати ОСОБА_1 . сертифікат на право на земельну частку (пай) в СТОВ "Куницьке", с.Куниче, Крижопільського району, Вінницької області, зобов`язано виконавчий комітет Куницької сільської ради виділити ОСОБА_1 . земельну частку (пай) із земель резервного фонду.

Рішення набуло законної сили 03.05.2010 року.

На виконання рішення Крижопільського районного суду Вінницької області 21 сесією 5 скликання Куницької сільської ради від 26.05.2010 року прийнято рішення, яким вирішено:

1.Надати ОСОБА_1 земельну частку (пай) в розмірі 2,43 умовних га із земель резерву Куницької сільської ради бувшого КСП "Куницьке".

2. ОСОБА_1 замовити державний акт на право приватної власності на землю у Вінницькому інституті землеустрою.

3.Землевпоряднику сільської ради Нагорняк В.С. зробити відповідні зміни в земельно-кадастровій документації.

В 2017 році позивач звернулась із клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Куницької сільської ради Крижопільського району, Вінницької області, та надала відповідні документи.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № К-15620/0-7903/6-17 від 18.09.2017 року відмовлено в задоволенні клопотання із тих підстав, що рішенням Крижопільського районного суду від 27.04.2010 року зобов`язано виділити земельну частку (пай) із земель резервного фонду, а за наданим до клопотання викопіюванням встановлено, що земельна ділянка яка планується надати із земель запасу.

На думку позивача поняття земель запасу і земель резервного фонду є ідентичними і відмова Головного управління Держгеокадастру є протиправною.

В подальшому позивач повторно звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на підставі рішення суду.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № К-22506/0-11683/6.-17 від 22.12.2017 року відмовлено в задоволенні клопотання, із посиланням на Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", яким не регулюється виділення земельних ділянок запасу (резерву) із земель державної форми власності.

16.11.2018 року позивач повторно звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, в якому просила на підставі рішення Крижопільского районного суду Вінницької області від 27.04.2010 року про визнання права власності на земельну частку (пай), відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,43 умовних кадастрових гектара на території Куницької сільської ради Крижопільського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель резерву. До клопотання надала викопіювання із кадастрового плану Куницької сільської ради, копію паспорта, листа погодження Куницької сільської ради, копію рішення 21 сесії 5 скликання Куницької сільської ради від 25.06.2010 року, копію довіреності, копію рішення суду від 27.04.2010 року.

Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області листом № 18530/0-5456/0/95-18 від 18 грудня 2018 року в задоволенні клопотання відмовлено.

В обґрунтування зазначено, що згідно рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 27.04.2010 року за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну частку (пай) в СТОВ "Куницьке" та зобов`язано виконавчий комітет Куницької сільської ради Крижопільського району Вінницької області виділити ОСОБА_1 земельну частку (пай) із земель резервного фонду.

Відповідно до Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Частиною 55 цього Закону встановлено, що сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації за межами населених пунктів. Земельні ділянки надаються із земель колективної власності згідно схеми-поділу земельних часток (паїв).

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Тому, розпорядження землями в даному випадку не відноситься до повноважень Головного управління.

Вважаючи бездіяльність відповідача про не надання дозволу на розробку проекту землеустрою протиправною, позивач звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області є розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності, надання земельних ділянок із земель колективної власності не входить до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

За приписами статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправними дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією.

Стосовно позовної вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держегеокадастру у Вінницькій області колегія суддів зазначає наступне.

Судова колегія звертає увагу на те, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Так, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами позивача, що протиправна бездіяльність відповідача полягає в ненаданні останній дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, оскільки всі клопотання ОСОБА_1 було розглянуто по суті та надано обгрунтуванні відмови в межах місячного строку, а відтак відповідач діяв в межах і спосіб передбачений законом.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,43 га на території Куницької сільської ради Крижопільського району Вінницької області суд зазначає наступне.

Так, відповідно до Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Частиною 5 цього Закону встановлено, що сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Земельні ділянки надаються із земель колективної власності згідно схеми-поділу земельних часток (паїв).

Згідно ч.4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначенні державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або користування для всіх потреб.

Отже, розпорядження землями в даному випадку не відноситься до повноважень головного управління.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-III, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Так, частинами 1, 2 пункту "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до пункту б частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно зі частинами 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в ч. 3 ст. 116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства- не більше 2 гектара.

Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З огляду на що, Головне управління Держгеокдастру у Вінницькій області правомірно відмовило ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою в розмірі 2,43 га, що перевищує норми, встановлені ст. 121 ЗК України.

Окрім того, згідно статті 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Тому, відповідно до статті 3 вищевказаного Закону, у разі, якщо власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) забажають виділити земельні ділянки у натурі (на місцевості) їм необхідно буде подати до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Суд зазначає, що відмова відповідача не позбавляє права ОСОБА_1 набуття права на іншу земельну ділянку державної форми власності сільськогосподарського призначення у порядку визначеному статтями 116, 118 Земельного кодексу України.

Крім того варто зазначити, що у клопотанні зазначається, що ОСОБА_1 бажає отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою із земель резервного фонду, як і зобов`язано рішення Крижопільського районного суду виділити земельну частку (пай) із земель резервного фонду. Однак в наданому викопіюванні встановлено, що земельна ділянка яка планується надати із земель запасу.

Про що і було повідомлено позивача листом від 18.09.2017 К-15620/0- 7903/6-17, однак до клопотання від листопада 2018 року позивачем було подане ідентичне викопіювання.

Відтак, колегія суддів погоджується з обґрунтуванням суду першої інстанції, що Головне управління діяло в межах і спосіб передбачені законодавством.

Згідно ст. 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток паїв" сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що визначення понять "землі запасу" і "землі резервного фонду" встановлені наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 "Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель" відповідно до якого землі запасу - земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам; землі загального користування -землі будь-якої категорії, які використовуються як майдани, вулиці, проїзди, шляхи, громадські пасовища, сіножаті, набережні, пляжі, парки, зелені зони, сквери, бульвари, водні об`єкти загального користування, а також інші землі, якщо рішенням відповідного органу державної влади чи місцевого самоврядування їх віднесено до земель загального користування.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області є розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності, надання земельних ділянок із земель колективної власності не входить до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, а тому позивачу було правомірно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,43 га на території Куницької сільської ради Крижопільського району Вінницької області на виконання рішення Крижопільського районного суду від 27.04.2010р.

Отже, відмовляючи позивачу у наданні дозволу, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області діяло в межах чинного законодавства.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 вересня 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.