Справа № 296/3662/18
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 296/3662/18
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслак В.П.
Суддя-доповідач - Франовська К.С.
24 вересня 2019 року

м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Франовської К.С.
суддів: Кузьменко Л.В. Совгири Д. І. ,
за участю:
секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 червня 2019 року ( час ухвалення рішення та дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - не зазначено, місце ухвалення рішення м.Житомир ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, третя особа: Адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :
У квітні 2018 року громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Богунського районного відділу у м. Житомирі УМДС України в Житомирській області від 03.04.2018 року в частині заборони йому в`їзду на територію України терміном на три роки. Позов мотивований відсутністю у рішенні підстав для заборони в`їзду, передбачених ст.13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

У квітні 2019 року представник позивача адвокат Норов Г.О. подав заяву про зміну позовних вимог і просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Богунського районного відділу у м. Житомирі УМДС України в Житомирській області від 03.04.2018 року і в частині примусового повернення ОСОБА_1 за межі України.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 10 червня 2019 року позов ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Богунського районного відділу у м. Житомирі УМДС України в Житомирській області від 03.04.2018 року в частині примусового повернення ОСОБА_1 за межі України залишено без розгляду у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для звернення до суду за захистом порушеного права на підставі ч.2 ст.122 КАС України.

Рішенням Корольовського районного суду від 10 червня 2019 року у позові ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, представник позивача адвокат Норов Г.О. подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на обставини, викладені в позовній заяві. Зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи щодо належності позивача до українського громадянства, обставини, які суд вважав встановленими, зокрема наявність щодо позивача кримінальних проваджень та факту подання заяви про одержання паспорту, -недоведені. Крім того, вказує скаржник, висновки суду щодо порушення позивачем строку перебування в України не відповідають фактичним обставинам. В апеляційній скарзі скаржник вказує на неправильне застосування судом норм матеріального права.

У відзиві на позовну заяву Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області вказує не безпідставність доводів апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Норов Г.О. апеляційну скаргу підтримав, подав письмові пояснення викладених доводів, просив суд апеляційної інстанції рішення суду скасувати, ухвалити нове, вийшовши за межі позовних вимог, та задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Свердловська Ворошиловградської області (паспорт НОМЕР_1 ) прибув в Україну у приватних справах в червні 2017 року. Період в`їзду в Україну позивач не оспорює. Окрім пояснень позивача вказаний факт підтверджено і письмовими доказами.

Так, 20.06.2017 р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до Богунського РВ у м.Житомирі УДМС України в Житомирській області для отримання паспорта громадянина України (а.с.39).

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в Богунський районний суд м.Житомира з заявою про встановлення факту постійного проживання у м. Свердловську Луганської області на момент 24.08.1991 року та на момент 13.11.1991 року ( цивільна справа №295/9624/17).

Ухвалою суду від 17.07.2018 р. заява ОСОБА_1 залишена без розгляду з підстав, визначених п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України ( повторна неявка до суду).

05.09.2017 року до Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області надійшли матеріали з УСБУ в Житомирській області з приводу того, що невстановлена особа намагалася отримати паспорт громадянина України в Богунському районному відділі у м. Житомирі УДМСУ в Житомирській області.

За даним фактом 06.09.2017 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження №0004762 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

23.10.2017 з Управління СБУ в Житомирській області надійшов лист щодо виконання доручення в рамках проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, відповідно до якого за наявними даними, невстановлений громадянин Російської Федерації, нелегально перебуваючи на території України, використовує документи на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Свердловська Ворошиловградської області, а саме: свідоцтво про народження, копії трудових книжок нібито його батьків - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . При цьому, за наявними оперативними даними ОСОБА_1 являється прихильником міжнародної терористичної організації «Ісламська держава».

У ході встановлення належності вказаної особи до громадянства України, Богунський РВ в м. Житомирі УДМС України в Житомирській області дійшов висновку про недостатність підстав видачі ОСОБА_5 паспорта громадянина України. Надані ОСОБА_6 документи, які нібито засвідчують його особу, у співробітників вказаної установи викликали сумніви щодо їх достовірності.

Так, ОСОБА_7 , з метою підтвердження своєї особи та підтвердження факту проживання на території Житомирської області, надав:

-довідку № 10-24-к/Іб від 06.03.2017 TOB «Спільне підприємство Щорсівський гранітний кар`єр Укооппостачмашу», яке знаходиться в с. Поліське, Коростенського району, Житомирської області, про його перебування на посаді машиніста на вказаному підприємстві в період з 01.02.2006 по 29.07.2014. Даний факт працевлаштування « ОСОБА_8 » на TOB «Спільне підприємство Щорсівський гранітний кар`єр Укооппостачмашу» спростовується відповідями отриманими з Житомирського обласного центру зайнятості (вх. № 2499 від 04.09.2017р.), Коростенського об`єднаного управління Пенсійного Фонду (вх. № 2501 від 04.09.2017р.), ГУ ДФС в Житомирській області (вх. № 2500 від 04.09.2017р.);

-довідку з Добровольчого Українського Корпусу Окрема Розвідувальна Чота «Чонгарські бобри», де він нібито у складі вказаного підрозділу, в період з серпня 2014 по липень 2016 року приймав участь в захисті незалежності та територіальної цілісності України в боях на Донбасі на посаді бійця в підрозділі Добровольчого Українського Корпусу Правий Сектор. За наявними даними дана довідка видана « ОСОБА_5 » за грошові кошти в сумі 6000 грн., сплачені командиру вказаного добровольчого підрозділу ОСОБА_9

03.04.2018 головним спеціалістом Богунського РВ УДМС громадянина РФ ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з порушенням п.2,9 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15 лютого 2012 р. № 150.

Оскільки громадянин РФ ОСОБА_1 порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, перебував на території України незаконно, прострочивши терміни перебування, добровільно не виїхав, ухилявся від виїзду з України, відповідачем 03.04.2018 прийнято рішення про його примусове повернення за межі України із забороною в`їзду в Україну строком на три роки терміном до 03.04.2021, що передбачено статтею 26 Закону. Вказаним рішенням ОСОБА_1 зобов`язано покинути територію України у термін до 23 квітня 2018 року.

З рішенням в частині заборони в`їзду в Україну строком на три роки ОСОБА_1 не погодився і звернувся до суду з даним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо правомірності прийнятого відповідачем рішення. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в"їзд.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною 2 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

1. В інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

2. Якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

3. Якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

4. Якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

5. Якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

6. Якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

7. Якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами вїзду-виїзду.

Вказаний перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Змістовний правовий аналіз вищезазначених норм Закону дає підстави для висновку, що уповноважені органи державної влади (міграційні органи, органи Служби безпеки України, органи охорони державного кордону) приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження не зобов`язані одночасно приймати рішення й про заборону в`їзду цієї особи на територію України.

Встановлена ч.2 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» можливість прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну свідчить про наявність в органу Державної міграційної служби дискреційних повноважень, тобто суб`єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень. Виходячи з конструкції правової норми, закріпленої в ч.2 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну є необов`язковою, а являється факультативною санкцією, яка може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження за наявності передбачених Законом підстав.

Суд зазначає, що статтею 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" не визначено підстави для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки у випадку прийняття рішення про примусове повернення.

Тому, при прийнятті рішення про заборону в`їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб`єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені у ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

У даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність прийнятого відповідачем рішення щодо застосування до ОСОБА_1 факультативної санкції - заборони в подальшому в`їзду в Україну, враховуючи наступне.

В матеріалах справи наявні докази на підтвердження того, що 06.09.2017 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження №0004762 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України по факту звернення особи -громадянина РФ з паспортом ОСОБА_1 із заявою про отримання паспорта громадянина України з поданням на підтвердження особи документів, які є неправдивими.

В рамках зазначеного кримінального провадження в даний час проводяться слідчі дії.

В матеріалах справи наявна оперативна інформація Служби безпеки України про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина НОМЕР_2 перебуває у федеральному розшуку як активний помічник Махачкалинської та Кадарської бандгруп.

Також дана особа може бути причетна до діяльності міжнародної терористичної організації "Ісламська держава".

Суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення у справі, враховує, що відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони громадського здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

А відтак, за результатом дослідження наявних у справі матеріалів, а також аналізу повідомлених сторонами обставин, встановлено, що позивачем вчинено дії, які порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та дії, що суперечать інтересам охорони громадського порядку держави, судом першої інстанції вірно встановлено наявність належних та достовірних доказів на підтвердження зазначених у оскаржуваному рішенні обставин, які свідчать про існування достатніх підстав для заборони в`їзду позивачу на територію України.

В контексті спірних правовідносин доцільно зазначити, що вирішуючи будь-які питання, наслідком яких може стати втручання у права людини або обмеження існуючого права, держава повинна дотримуватись балансу інтересів, який у вигляді сформованого принципу відображений у практиці Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі "Тетяна Жданок проти Латвії" (case of Zdanoka v. Latvia) встановлено, що "для того, щоб гарантувати стабільність та ефективність демократичної системи, від держави може вимагатись вжиття специфічних заходів. У той же час, демократія є поняттям, заснованим на компромісі, що вимагає різних поступок з боку окремих осіб, які повинні інколи бути готові обмежити деякі із своїх свобод так, щоб забезпечити більшу стабільність держави у цілому. Однак, щоразу, коли держава має намір послатись на принцип "демократії, здатної себе захистити" для виправдання свого втручання у права людини, вона повинна уважно оцінити обсяг і наслідки такого заходу, а також те, чи дотриманий баланс між вимогами захисту демократичного суспільства, з одного боку, та захисту прав людини - з іншого" (рішення Великої палати, 2006 р.).

Виходячи із наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення відповідача про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 років громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , є правомірним, обґрунтованим та таким, що прийняте уповноваженим органом в порядку та спосіб, визначений чинним законодавством України.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 25 вересня 2019 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Кузьменко Л.В. Совгира Д. І.