Справа № 1.380.2019.000149
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8019/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.

за участі секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

представників позивача Гуменна Г.А., Кирик Г.І.,

представника відповідача Бойко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства "Граніт" на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року (ухвалене в м. Львів судом під головуванням судді Москаль Р.М., повний текст рішення складено 19.06.2019 року) у справі № 1.380.2019.000149 за адміністративним позовом Львівського комунального підприємства "Граніт" до Головного управління Держпраці у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 про визнання протиправною і скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В січні 2019 році Львівське комунальне підприємство "Граніт" звернулося в суд з адміністративним позовом, у якому просить:

визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ 3518/1402/АВ/ФС-2 від 28.12.2018 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року в задоволенні позову Львівського комунального підприємства Граніт (79039, Львівська область, місто Львів, вул. Бортнянського, буд. 17; ідентифікаційний код 20826386) до Головного управління Держпраці у Львівській області (79005, Львівська область, місто Львів, пл. Міцкевича, буд. 8; ідентифікаційний код 39778297) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу №ЛВ 3518/1402/АВ/ФС-2 від 28.12.2018, - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, та такі недоведені належними та допустимими доказами.

Як слідує із змісту апеляційної скарги, позивач вважає, що підприємство не могло прийняти ОСОБА_2 на роботу за трудовим договором, оскільки на момент укладення цивільно-правового договору від 14.12.2017 року у штатному розкладі ЛКП Граніт була відсутня посада тракторист; така посада передбачено новим штатним розписом ЛКП, котрий діє з 01.12.2018 року. Крім того, вказує, що судом зроблено неправильний висновок, який полягає в підміні поняття цивільно-правових відносин на трудові. Права та обов`язки сторін, визначені цивільно-правовими договорами, не підпадають під дію законодавства про працю, в тому числі в частині їх виникнення та оформлення. Вказує, що суд не надав належної оцінки тому факту, що інспекційне відвідування у підприємства проведене на підставі заяви ОСОБА_1 третя особа по справі, здійснювалось з порушенням ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Позаплановий захід за зверненням фізичних осіб про порушення, що спричинило шкоду їхнім правам, здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу. Всупереч вказаному, представники відповідача не надали копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Третя особа ОСОБА_1 був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку (на зазначену у матеріалах справи ним адресу), що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке вернулося до суду з незалежних від суду причин, та на електронну пошту та номером телефону, зазначеного даним учасником справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ЛКП Граніт створене Львівською міською радою згідно з ухвалою від 14.11.2002 року № 119, зареєстроване як юридична особа 15.04.2002 (а.с.83-88, 33-35), основною метою діяльності підприємства є надання житлово-комунальних послуг.

ОСОБА_2 08.12.2017 року звернувся до директора ЛКП Граніт із заявою про прийняття його на роботу трактористом з 14.12.2017 року по трудовій угоді (а.с.80). Директор ЛКП Граніт 08.12.2017 року видав наказ № 129 Про прийняття на роботу, відповідно до якого ОСОБА_2 з 14.12.2017 року прийнято на роботу трактористом по цивільно-правовій трудовій угоді (а.с.81).

ЛКП Граніт (по договору Замовник) та ОСОБА_2 (по договору Виконавець) підписали цивільно-правовий договір № 21 від 14.12.2017 року, відповідно до якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи (надати послуги) тракториста по відгортанню снігу на території ЛКП з 14.12.2017 по 29.12.2017. Згідно з п. 2.1 Договору за виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду в розмірі 3200 грн. за домовленістю (а.с.82).

16.12.2017 року ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи трактором колісним XT3-3512 д.н.з. НОМЕР_1 , котрий належить ЛКП Граніт, здійснив наїзд на автомобіль марки Volkswagen Tiguan, що стояв припаркованим в місті Львові на вул. Кн. Святослава, 5. Згодом, в цей же день, ОСОБА_2 керуючи цим же трактором здійснив наїзд на ще один автомобіль марки INFINITI FX 30D д.н.з. НОМЕР_2 . За фактом скоєних ДТП складено протоколи про адміністративне правопорушення серії БР № 163465 за ч. 1 статті 130 КУпАП та серії БР № 008489 за статтею 124 КУпАП (а.с.52, 172).

Постановою Залізничного районного суду м. Львова № 462/172/18 від 29.01.2018 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого у ЛКП Граніт, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн. (а.с.187).

Постановою Залізничного районного суду м. Львова № 462/6159/17 від 13.03.2018 року ОСОБА_2 , працюючого у ЛКП Граніт, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн., з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на один рік (а.с.188-189).

16.11.2018 року ОСОБА_1 , власник автомобіля INFINITI FX 30D д.н.з. НОМЕР_2 , звернувся до ГУ Держпраці у Львівській області із заявою про проведення перевірки дотримання законодавства про працю у ЛКП Граніт в частині допуску до роботи працівника без належного оформлення трудових відносин (а.с.48-51).

З метою розгляду цього звернення 04.12.2018 року заступник начальника ГУ Держпраці у Львівській області на підставі пп. 3 пункту 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю прийняв наказ № 2886-П про проведення інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин з найманим працівником у ЛКП Граніт (а.с.62), наказом № 2907-П від 05.12.2018 року продовжено термін здійснення цього заходу (а.с.63).

В період з 04.12.2018 року по 07.12.2018 року на виконання цих наказів та на підставі направлення від 04.12.2018 за № 2689 (а.с.64) посадові особи ГУ Держпраці у Львівській області провели інспекційне відвідування ЛКП Граніт щодо додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин з найманим працівником у ЛКП Граніт.

За результатами цього інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ЛВ3518/1402/АВ від 07.12.2018 року (а.с.65-76). В розділі ІІІ цього акта здійснено опис виявлених порушень законодавства про працю (а.с.74-75), в контексті спірних правовідносин описано таке порушення:

На підставі направлення № 2689 від 04.12.2018 року інспектором праці ГУ Держпраці у Львівській області 04.12.2018 року - 07.12.2018 року проведено інспекційне відвідування в ЛКП Граніт. Підставою для проведення контрольного заходу стало звернення фізичної особи про можливе порушення адміністрацією ЛКП Граніт вимог законодавства про працю, в частині допуску гр. ОСОБА_2 до роботи тракториста, без укладення трудового договору у встановленому Законом порядку. Також, до вищевказаного звернення долучено ряд документів (протоколи про адміністративні правопорушення, постанови у справах про адміністративні правопорушення, відповідь ЛКП Граніт на адвокатський запит ОСОБА_3 ), з яких вбачається, що 16.12.2017 року о 10.10 хв. ОСОБА_2 , тракторист ЛКП Граніт, в м. Львів по вул. Городоцькій, керуючи трактором XT3-3512 д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на транспортний засіб, що стояв марки Volkswagen Tiguan, після пригоди залишив місце події. Також, 16.12.2017 року, о 10.30 хв. ОСОБА_2 , працюючи трактористом ЛКП Граніт, керуючи трактором XT3-3512 д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на автомобіль INFINITI FX 30D д.н.з. НОМЕР_3 . Згідно листа ЛКП Граніт від 03.01.2018 № 2/5 трактор з номерним знаком НОМЕР_4 є власністю ЛКП Граніт і перебуває на його балансі. ОСОБА_2 працює на підприємстві з 14.12.2017 по цивільно-правовому договорі, водієм трактора. До керування трактором ОСОБА_2 допускався до 16.12.2017. На ОСОБА_2 складалися шляхові листи тоді, коли він виїжджав трактором за дорученням майстра або директора ЛКП. Ключі від трактора він отримував у майстра ЛКП. В ході інспекційного відвідування підприємство надало наказ від 08.12.2017 № 129 Про прийняття на роботу, яким передбачено прийняття з 14.12.2017 року ОСОБА_2 на роботу трактористом по цивільно-правовій трудовій угоді. З цивільно-правового договору № 21 від 14.12.2017, укладеного між ЛКП Граніт та ОСОБА_2 вбачається, що останній взяв на себе зобов`язання виконувати роботу тракториста в інтересах замовника. Будь-яких підтверджуючих документів про виплату винагороди за вказаним цивільно-правовим договором в ході інспекційного відвідування надано не було. Згідно додатка А до Класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 № 327 передбачено професію тракторист, код професії 8331. Завдання та обов`язки тракториста, кваліфікаційні вимоги до цієї посади, визначені випуском І Професій працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, що затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 № 336. З наведеного вбачається, що ОСОБА_2 фактично був допущений до роботи тракториста ЛКП Граніт, яка виконувалася ним в інтересах даного підприємства на транспортному засобі підприємства та за дорученням його посадових осіб, зокрема, директора та майстра. Факт допуску ОСОБА_2 до роботи підтверджується документами, які були долучені до звернення, що стало підставою для проведення контрольного заходу, а також, зібраними в ході самого інспекційного відвідування. Таким чином ОСОБА_4 працював у ЛКП Граніт без належно оформлення трудових відносин у відповідності до вимог законодавства про працю.

Інспектор праці відповідно до статті 259 КЗпП, частини третьої статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування, пункту 19 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМ України № 295 від 26.04.2017 року винесла припис 07.12.2018 року №ЛВ3518/1402/АВ/П про усунення виявлених порушень (а.с.16-18).

Акт інспекційного відвідування № ЛВ3518/1402/АВ від 07.12.2018 року та припис №ЛВ3518/1402/АВ/П від 07.12.2018 року вручені директору ЛКП Граніт 07.12.2018 року, про що останній розписався (а.с.18, 75).

На підставі висновків акту інспекційного відвідування відповідач 28.12.2018 року прийняв постанову № ЛВ3518/1402/АВ/ФС-2 (а.с.13-15) про накладення на ЛКП Граніт штрафу у розмірі 111690 грн. за порушення вимог частин першої, третьої статті 24 КЗпП та постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу. В постанові, зокрема, зазначено, що ОСОБА_2 фактично був допущений до виконання роботи тракториста ЛКП Граніт, яка виконувалася ним в інтересах даного підприємства, на транспортному засобі підприємства та за дорученням його посадових осіб, зокрема, директора та майстра. З посиланням на частину третю статті 24 КЗпП України зроблено висновок, що ОСОБА_2 працював трактористом у ЛКП Граніт без належного оформлення трудових відносин у відповідності до вимог законодавства про працю (а.с.13-14).

Відповідно до штатного розпису ЛКП Граніт, затвердженого директором ЛКП 01.12.2018 року, в штатний розпис комунального підприємства з 01.12.2018 року введено посаду тракториста (код посади згідно Класифікатора професій 5331) із окладом 5103 грн. (а.с. 22).

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в порушення статті 24 КЗпП України не уклав з ОСОБА_2 трудовий договір у письмовій формі; не здійснив відповідний запис в трудову книжку працівника та повідомлення до територіального органу Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу; не включив працівника до табеля обліку робочого часу; не провів інструктаж з охорони праці та не ознайомив з правилами внутрішнього трудового розпорядку. Такі дії роботодавця (оформлення трудових відносин у формі цивільно-правових договорів) перешкоджають реалізації працівником права на належну оплату праці та відпочинок, на здорові і безпечні умови праці, матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття та є протиправними.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) врегульовані положеннями Закону України від 05.04.2007 року №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (надалі - Закон №877-V).

Відповідно до вимог статті 259 КЗпП України нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють спеціально уповноважені на те органи та інспекції, які не залежать у своїй діяльності від власника або уповноваженого ним органу.

Згідно статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

- фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

- порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - п`ятим частини другої цієї статті - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини четвертій статті 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту другого Порядку № 509 штрафи можуть бути накладені на підставі:

- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

- акту про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Пунктом 3 Порядку № 509 визначено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акту приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа), яка відповідно до пункту 4 цього Порядку № 509 розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

За приписами пункту 8 Порядку № 509 за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акту, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка.

Відповідно до частини другої 2 статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

За визначенням статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Положеннями частини третьої статті 24 КЗпП України встановлено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Частиною другою статті 23 КЗпП визначено, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на не визначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, встановлено, що на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи. Запис відомостей про роботу за сумісництвом здійснюється за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом.

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно частин першої та другої статті 928 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 р. № 413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Судом встановлено, що акт перевірки складено в присутності позивача, якому вручено один примірник акту перевірки, позивач надаючи пояснення зазначив, що заперечень та зауважень щодо проведення перевірки не має (а.с.75).

На підставі Акту перевірки та у десятиденний строк з дати його складання, відповідач повідомивши позивача про час та місце розгляду справи (а.с.91-92), у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд та прийняв постанову про накладення на штрафу, яку було вручено позивачу.

Виходячи із зазначеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач при проведенні перевірки, розгляді справи та прийнятті постанови дотримався встановленої процедури.

Досліджуючи доводи позивача щодо встановлення рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27.09.2018 року по справі №462/994/18 факту відсутності трудових відносин між фізичною особою ОСОБА_5 та ЛКП «Граніт», то колегією суддів враховано таке.

Передбачене ч. 4 ст. 78 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматись судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин справи, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у інших чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин, учасник який їх заперечує може подати суду належні та допустимі докази, які повинні бути оцінені судом (ст. 90 КАС України).

Таким чином, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі 813/7398/18, від 24.04.2018 року у справі №825/705/17, від 06.02.2018 року у справі №323/1767/17.

При цьому, колегією суддів встановлено, що відповідач не був учасником розгляду справи №462/994/18, при цьому такий відповідач заперечує висновки викладені у рішенні Залізничного районного суду м. Львова від 27.09.2018 року по справі №462/994/18 щодо відсутності факту відсутності трудових відносин між фізичною особою ОСОБА_6 та ЛКП «Граніт» в підтвердження чого покликається на належні та допустимі докази зібрані у даній справі.

Апеляційний суд звертає увагу, що договори з громадянами на використання їх праці можуть укладатися за трудовим або цивільно - правовим договором.

Основною відмінністю договорів цивільно - правового характеру від трудових договорів є те, що перші регламентуються Цивільним кодексом України, а трудові - Кодексом законів про працю України.

Правова основа цивільно - правових договорів полягає у тому, що трудові відносини між сторонами за наслідком укладання договору не виникають.

Сторонами таких договорів є замовник і виконавець, а не працівник і роботодавець. За цивільно - правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом на роботу.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач не повідомляв територіальні органи Державної фіскальної служби про допуск ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору, не вносило в трудову книжку ОСОБА_2 запис про прийняття на роботу, не табелював його вихід на роботу, не проводило інструктаж з охорони праці, - не сплачувало внески з метою поширення на ОСОБА_2 соціальних гарантій у випадку тимчасової непрацездатності, звільнення тощо. Отже, трудові відносини оформлено не було.

Водночас, судом встановлено, що відповідно до Національного класифікатора України Класифікатор професій ДК 003:2010, затвердженого наказом Держспоживстадарту України 28.07.2010 N 327, серед інших професій визначено професію тракторист, код професії 8331; при цьому класифікатор призначений для застосування центральними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, Федерацією роботодавців України, всіма суб`єктами господарювання під час запису про роботу у трудові книжки працівників.

Твердження скаржника про те, що предметом цивільно-правового договору від 14.12.2017 року є виконання фізичною особою певного обсягу роботи, за наслідками виконання якого замовник зобов`язувався оплатити виконану роботу та про те, що предметом договору був кінцевий результат, а не процес праці не заслуговують на увагу, оскільки вказаним договором взагалі не передбачено конкретного обсягу робіт, які мають бути виконані виконавцем та не визначено ніякого кількісного результату, який би мав бути переданий виконавцем замовнику.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 здійснював прибирання снігу на тракторі, що належить ЛКП Граніт. Розмір винагороди був визначений у сталій сумі 3200 грн. (що відповідала розміру мінімальної заробітної плати в Україні станом на грудень 2017 року) та не залежав від обсягу виконаної ОСОБА_2 роботи. При цьому виконання робіт узгоджувалось/здійснювалось за дорученням директора чи майстра ЛКП, які видавали водію ключі від трактора, оформляли шляхові листи тощо. Оцінка всіх цих обставин в їх сукупності дозволяє суду зробити висновок, що ОСОБА_2 систематично виконував одноманітну трудову функцію в інтересах одного роботодавця та підлягав підпорядкуванню посадовим особам позивача. Предмет наданого до інспекційного відвідування цивільно-правового договору не визначав кількість виїздів, що мають бути проведені виконавцем протягом строку дії договору, об`єму відгорнутого снігу тощо; предметом договору фактично був процес праці, а не конкретна надана послуга. При цьому ОСОБА_2 не організовував свою роботу самостійно, а виконував вказівки/доручення керівника чи майстра ЛКП, які надали йому ключі та документи транспортного засобу підприємства. За таких обставин факт оформлення цих відносин у формі цивільно-правового договору не змінює їх характеру такі фактично є трудовими.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що укладені позивачем цивільно - правові договори містять ознаки трудового договору і укладені для замаскування дійсних відносин між сторонами, внаслідок чого ОСОБА_2 не отримують прав, гарантій, передбачених законодавством про працю.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 28 лютого 2019 року у справі №824/766/16-а (№К/9901/21039/18), а відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання скаржника на цивільно-правові договори № 1 від 19.01.2017 року, № 2 від 01.02.2017 року та акти виконаних робіт до цих договорів свідчать про те, що практика оформлення трудових відносин у формі цивільно-правових угод в ЛКП Граніт була систематичною. Проте та обставина, що на момент підписання договору №21 (14.12.2017 року) у штатному розкладі ЛКП Граніт була відсутня посада тракторист, не спростовує факту допуску до роботи працівника без укладення письмового трудового договору. Суд враховує також і той факт, що підприємство після інспекційного відвідування ввело у штатний розпис посаду тракторист.

Стосовно ж доводів позивача з приводу здійснення позапланового заходу без погодження центрального органу виконавчої влади в порушення ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», то колегія суддів зазначає, що інспекційне відвідування позивача проведено 07.12.2018 року на підставі наказу Головного управління Держпраці у Львівській області №2886-П від 04.12.2018 року.

Відповідно до пп.3 п. 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що інспекційне відвідування може бути призначене за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що однією із підстав для здійснення позапланових заходів є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом.

Відтак, єдиним правовим наслідком ненадання керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу копії погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки є не допуск посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю).

З матеріалів справи слідує, що позивач допустив до перевірки посадових осіб відповідача, акт перевірки підписав без зауважень. Таким чином позивач не скористався належним йому правом на не допуск посадових осіб до перевірки, а відтак визнав право відповідача на проведення названої перевірки.

За наведених обставин посилання позивача на порушення порядку проведення перевірки не спростовує обставин щодо погодження позивача на таку перевірку та водночас не спростовує обставин щодо такого порушення законодавства про працю, виявленого в ході названої перевірки. Відтак, приведені позивачем доводи не є правовою підставою для звільнення позивача від відповідальності за виявлене порушення у сфері законодавства про працю та скасування прийнятого рішення за яким відповідача притягнуто до відповідальності.

Таким чином, доводи позивача про те, що підставою для проведення інспекційного відвідування підприємства стало звернення громадянина ОСОБА_1 , і таке відвідування здійснювалось з порушенням ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» є безпідставними, оскільки вони не спростовують факту вчинення позивачем правопорушення (допуску до виконання роботи особи без укладення з ним трудового договору).

Враховуючи викладене в сукупності, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства "Граніт" залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року у справі № 1.380.2019.000149 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 26 вересня 2019 року.