Справа № 420/2485/19
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2485/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С. при секретарі Кузьменко Е.Х., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Третій автобусний парк» до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 04.03.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю «Третій автобусний парк» до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 04.03.2019 року.

В позовній заяві представник позивач зазначає, що Відповідачем на підставі направлень на проведення перевірки було проведено планову документальну виїзну перевірку Товариства з додатковою відповідальністю «Третій автобусний парк»» (далі за текстом - Позивач) з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного законодавства, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 30.09.2018 року, за результатами якої складено Акт №000225/15-32-14-01/031156 від 11,02.2019 року (далі - Акт перевірки).

Не погоджуючись із висновками Акту, Позивач звернувся до Відповідача із запереченнями на Акт, в яких зазначив необгрунтованість висновків Акту перевірки, та просив за вказаним актом податкове повідомлення - рішення не виносити. Однак незважаючи на обґрунтовані заперечення на Акт перевірки, Відповідач виніс на його підставі податкове повідомлення рішення № від 04.03.2019 року (далі - ППР).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Позивач здійснює діяльність з пасажирських наземних перевезень міського та приміського сполучення, які здійснюються такими видами наземного транспорту, як автобуси, за встановленими маршрутами відповідно до заздалегідь розроблених розкладів із посадкою та висадкою пасажирів на спеціально відведених станціях, інші види пасажирських перевезень автодорожнім транспортом: послуги з перевезення на далекі відстані рейсовими автобусами тощо. Таким чином використання в господарській діяльності паливно-мастильних матеріалів (далі - ПММ) напряму пов`язано з основною діяльністю Позивача, адже здійснення перевезень без використання ПММ не можливо.

Від Головного управління ДФС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог по справі в повному обсязі. Відповідачем зазначено, що при складанні оскаржуваного повідомлення-рішення контролюючий орган діяв в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, відповідно, на думку представника відповідача, позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, зокрема, з огляду на висновки акту проведеної перевірки.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, на яких ґрунтується позов, а також дослідивши твердження відповідача, викладені у відзиві, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини.

Відповідачем, під час проведення перевірки, нібито встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 292257,00 грн., що обгрунтовано відсутністю первинних документів, що підтверджують використання пального в господарській діяльності позивача.

Відповідачем встановлено, що в періоді, який перевірявся, Позивачем придбавались паливно-мастильні матеріали. Відповідачу були надані видаткові накладні, які підтверджують фактичне отримання паливно-мастильних матеріалів, що Відповідачем в акті перевірки не оспорюється. Відповідачем було встановлено, що вищевказані паливно- мастильні матеріали списувались Позивачем у відповідних періодах придбання. Проте, Відповідач стверджує, що до перевірки не надано первинні документи, які б підтверджували використання вищевказаних пал ивно-мяетияьних: матеріалів у власній господарській діяльності.

Відповідач посилається на ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Нормативні витрати палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року №43, та аналізуючи ці правові норми приходить до висновку, що підтвердженням використання палива у власній господарській діяльності є первинний документ, складений та підписаний посадовими особами підприємства, який містив би інформацію про суть господарської операції, а саме: інформацію про транспортних засіб який заправляється паливом (чи є право власності чи користування ним); інформацію про маршрут, який здійснював транспортний засіб (чи пов`язане таке перевезення з господарською діяльністю підприємства); інформацію про розрахунок фактичних витрат палива (показники спідометра, ємність баку при виїзді та прибутті, факт заправки палива, місце відправки та місце прибуття транспортного засобу, відстань які проїхав транспортний засіб у кілометрах); іншу інформацію, яка впливає на норми витрат палива (використання обігрівачів, кондиціонерів, причепів, вантажів, інше).

Позивачем до перевірки було надано накази про затвердження норм витрат палива, паспорти маршрутів з зазначенням відстані пробігу транспортних засобів, рознарядки про вихід транспортних засобів на маршрут, що зафіксовано в акті перевірки. Разом з цими документами позивачем також надавалися подорожні листи, проте 31.01.2019 року Відповідачем було складено Акт про ненадання завірених копій та оригіналів первинних документів, в якому зазначено, що позивачем не надано оригінали первинних документів, які б підтверджували використання пального в господарській діяльності позивача, не погоджуючись із зазначеним, директор товариства одразу зробив запис про незгоду із викладеними в акті про ненадання документів відомостями, на що Відповідач в усному порядку зазначив, що надані Позивачем подорожні листи не є первинними документами, які б підтверджували використання вищевказаних паливно- мастильних матеріалів у власній господарській діяльності, та послався на те, що форма путьового листа скасована, а отже Позивач мав розробити власну форму первинного документу для списання паливно-мастильних матеріалів.

Тим самим, Відповідач в акті перевірки не відобразив факт надання позивачем подорожніх листів. Позиція відповідача, яка полягає в тому, що подорожні листи не є первинними документами, не надає відповідачі права не вказувати ці документи серед документів, що досліджувалися під час перевірки. Наполягаємо на тому, що Відповідач був зобов`язаний вказати про надання таких документів, проте обґрунтувати їх неприйняття, а замість цього відповідач просто замовчав про надання цих документів.

Не погоджуючись із зазначеним, Позивач надав Відповідачу заперечення на акт, до яких повторно додав усі подорожні листи, письмово обґрунтовуючи те, що вони є первинними документами, проте вказані документи прийняті до уваги Відповідачем не були.

За приписами п.44.6, п.44.7 ст.44 ПК України, якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Позивач не визнає факту ненадання первинних документів на списання пального, проте заперечити проти акту про ненадання первинних документів, якій було отримано фактично разом із актом перевірки, інакше як надавши ці документи в копіях разом із запереченнями фактично було неможливо, тому позивач вирішив надати вказані документи разом із запереченнями на акт.

Позивач здійснює діяльність з пасажирських наземних перевезень міського та приміського сполучення, які здійснюються такими видами наземного транспорту, як автобуси, за встановленими маршрутами відповідно до заздалегідь розроблених розкладів із посадкою та висадкою пасажирів на спеціально відведених станціях, інші види пасажирських перевезень автодорожнім транспортом: послуги з перевезення на далекі відстані рейсовими автобусами тощо. Таким чином використання в господарській діяльності паливно-мастильних матеріалів (далі - ПММ) напряму пов`язано з основною діяльністю Позивача, адже здійснення перевезень без використання ПММ не можливо.

Під час проведення перевірки для підтвердження факту використання паливно-мастильних матеріалів у господарській діяльності були надані подорожні листи, які за своєю суттю є первинними документами, достатніми для підтвердження використання паливно-мастильних матеріалів у господарській діяльності. Той факт, що форма подорожнього листа наразі не є формою встановленого зразка, та обов`язковість його складання скасована, не забороняє суб`єктам господарювання продовжувати використовувати подорожні листи та не покладає обов`язку розробляти нову форму такого листа, якщо вона є зручною для підприємства та використовується ним.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми), дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до роз`яснень наданих в Листі ДФС від 20.01.2017 року №1186/6/99-99- 15-02-02-15 щодо питань застосування податкового законодавства при списанні палива і мастильних матеріалів, порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім оанків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету, встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Відповідно до листа Міністерства інфраструктури України від 23.04.2013 року №4492/25/10-13, подорожній лист є основним документом первинного обліку роботи автотранспортних засобів, який підтверджує витрати, пов`язані із здійсненням перевезень (тобто в тому числі паливно-мастильних матеріалів), і як первинний бухгалтерський документ застосовується для бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, у тому числі списання витраченого палива і мастильних матеріалів. Списання фактично витраченого палива і мастильних матеріалів для транспортних засобів ведеться на підставі подорожніх листів згідно фактичної вартості витраченого палива і мастильних матеріалів з урахуванням положень Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Мінтрансу України від 10.02.1998 р. №43.

Тобто, органами державної влади тривалий час подорожні листи визнавалися достатнім та належним первинним документом для підтвердження списання паливно- мастильних матеріалів в транспортній діяльності.

Форма подорожнього листа вантажного автомобіля була затверджена спільним наказом Мінтрансу України і Мінстату України від 29.12.1995 року №488/346 "Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля". Наказ Держкомстату України від 17.02.1998 року №74, яким була затверджена типова форма первинного обліку роботи службового легкового автомобіля і Інструкція про порядок її застосування, втратив силу на підставі наказу Державної служби статистики України від 19.03.2013 року №95, зареєстрованого в Мінюсті 29.03.2013 року за №521/23053. Однак факт скасування нормативно правового акту, яким затверджувалася форма подорожнього листа та встановлювалася обов язковість його застосування, не означає, що цю форму заборонено використовувати.

Відповідно до роз`яснень, наданих Головним управлінням Міністерства доходів і зборів України у Сумській області в листі від 19.06.2013 року №1244/10/11-009, типова форма №3 «Подорожній лист службового легкового автомобіля» також втратила чинність і не є обов язковою для списання фактично-витрачених пально-мастильних матеріалів, але використання форми подорожнього листа не заборонене чинним законодавством і не суперечить загальним вимогам до первинних документів, передбаченим Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.

Таким чином, з урахуванням того, що подорожній лист всебічно характеризує роботу автомобіля і водія з моменту їх виїзду з підприємства і до повернення, подорожній лист і надалі можна використовувати як первинний документ для списання фактично використаних пально-мастильних матеріалів, що і було зроблено Позивачем.

Відповідно до п.2.7. Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24.05.1995 року №88, первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Тим самим, суб`єкти господарювання можуть (але не зобов`язані) застосовувати самостійно виготовлені бланки первинних документів, у тому числі путьових листів, які повинні містити обов`язкові реквізити або реквізити типових або спеціалізованих форм. Принцип диспозитивності господарської діяльності та презумпція правомірності рішення платника податків дозволяє стверджувати, що платник податків має право замість виготовлення власної форми бланку первинного документу, використовувати раніше використовувані документи на підприємстві, які фактично прирівнюються до виготовлених самостійно бланків.

Із урахуванням права суб`єкта господарювання використовувати навіть власними силами розроблену форму первинного документу, платник податків мав право використовувати для обліку використання паливно-мастильних матеріалів бланки подорожніх листів, незалежно від скасування законодавства, яким було затверджено цю форму подорожнього листа.

Обов`язкові реквізити первинного документа, перелік яких визначено у ч. 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і п.2.4 Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24.05.1995 року №88, такі як: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, містяться в наданих Позивачем подорожніх листах, а отже вони відповідають вимогам, що ставляться до первинних документів.

Зокрема, надані в ході проведення перевірки подорожні листи мають усі необхідні реквізити, з яких можна встановити всі обставини господарської операції: транспортний засіб, водія, дату складання, показники спідометру, підпис механіка, як посадової особи, відповідальної за випуск транспортного засобу на маршрут, маршрут слідування транспортного засобу, а також рух паливно-мастильних матеріалів.

Законодавством не встановлено перелік первинних документів, які оформлюються при здійсненні тих чи інших операцій. А відтак господарська операція може опосередковуватися складенням будь-якого первинного документа, котрий містить обов`язкові реквізити (передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-ХІУ) та/або відповідає законодавчо встановленим вимогам щодо його складення (за наявності таких вимог).

Відповідач послався на відсутність у Позивача розрахунків нормативних витрат палива автотранспорту, що передбачені Наказом Міністерства Транспорту України від 10.02.1998 року №43 Про затвердження Нормативних витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті.

Проте, зазначені нормативи не є нормативно-правовим актом, через відсутність державної реєстрації в Міністерстві юстиції України, а отже не має зобов язуючого характеру для платника податків.

Витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів конкретного платника податків, що підлягають урахуванню при визначенні його оподатковуваного доходу, не обов язково мають дорівнювати цим нормативам, у зв`язку із зазначеним вище, і самий Відповідач навіть не посилався на невідповідність витрат палива цим нормативам, самостійно визнаючи те, що нормативи не мають обов язкового характеру. А відтак відповідні витрати повинні визнаватися на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення та зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, й інших документів, установлених розділом II ПК України (п.138.2 ст.138 ПК України).

Подані позивачем дорожні листи засвідчують факт використання позивачем автомобільного транспорту при здійсненні господарської діяльності відповідно до норм, установлених наказами керівника підприємства.

Приписами пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати визначаються на підставі первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом 11 цього Кодексу. Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгачтерського обліку та нарахування податку.

Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні на даних бухгачтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку. Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів та з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Дійсно, наказом Міністерства транспорту України №43 від 10.02.1998 затверджено норми витрат палива і мастильних .матеріалів на автомобільному транспорті, які призначені для шанування потреби підприємств, організацій та установ в паливно- мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива. Між тим, даний наказ не має імперативного характеру для підприємства з організаційно-правовим статусом як у даній справі, у зв`язку з чим не може бути обов`язковим для визначення бази при обчисленні об`єкта оподаткування, зокрема, з урахуванням того, що серед встановлених чинним податковим законодавством обмежень щодо формування складу витрат та податкового кредиту відсутнє застереження стосовно не можливості включення до їх складу фактичних витрат на паливо, які перевищують вказані нормативи у Нормах витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті Разом з тим, списання паїива на підприємстві повинно бути обов`язково врегульовано внутрішніми наказами на підприємстві та підтверджено відповідними розрахунками. Для списання палива підприємство повинно розробити внутрішні документи, які встановлюватимуть норми його витрат з урахуванням усіх технічних характеристик автомобілів, експлуатаційних норм та інших факторів. Судом першої інстанції були досліджені всі первинні документи та встановлено списання паїива на підприємстві відповідно до норм, установлених наказами керівника, а також дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум витрат на паливо, віднесених до податкового кредиту, які внаслідок цього відповідають критеріям господарського характеру.

В той же час, розрахунки витрат палива зазначені в єдиному первинному документі, а саме в подорожньому листі, а отже Позивачем в повній мірі виконано вимоги Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"

Таким чином, посилання Відповідача на недоведеність , що призвело до заниження значення рядку 9 Декларації «Усього зобов`язань» на загальну суму 292257,00 грн., є безпідставним.

Представником відповідача не надано додаткових доказів, які б спростовували або ставили під сумнів надані представником позивача первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, в зв`язку із чим, суд погоджується з позицією представника позивача про те, що надані ним письмові докази є достатніми для доведення факту належного списання ПММ, а тому висновок податкового органу про безпідставність їх списання є помилковим, в зв`язку із чим, оскаржене позивачем податкове повідомлення-рішення з ПДВ підлягає визнанню протиправними та скасуванню на підставі положень ч.1 ст.245 КАС України.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.139,242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 04.03.2019 року.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 26.09.2019 року.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Єфіменко К.С.

.