Справа № 583/2850/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 р.Справа № 583/2850/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Поліцейського 3-ї роти батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Голодного Сергія Олексійовича на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області (головуючий І інстанції Соколова Н.О., м. Охтирка) від 19.07.2019 року по справі № 583/2850/19

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Сумській області, Поліцейського 3-ї роти батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Голодного Сергія Олексійовича

про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії ДПО18 № 796862 від 18.06.2019 р. про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу розмірі 425,00 грн. у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки, правил дорожнього руху він не порушував. На його переконання, викладені у постанові факти не відповідають дійсності, докази, які б підтверджували його вину у вчиненні адміністративного правопорушення відсутні, з правами, передбаченими ст.ст. 268, 289 КУпАП його не ознайомлювали, не надали можливості надати пояснення, скористатися правовою допомогою, протокол про адміністративне правопорушення не складали.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.07.2019 року по справі № 583/2850/19 позовні вимоги задоволено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Крім того, за правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно актів від 09.09.2019 р. та від 24.09.2019 р. з метою повідомлення позивача ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи № 583/2850/19 за апеляційною скаргою Поліцейського 3-ї роти батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Голодного Сергія Олексійовича на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.07.2019 року по справі № 853/2850/19, у період з 09.09.2019 р. - 11.09.2019 р. та у період з 23.09.2019 р. - 24.09.2019 р. неодноразово було зателефоновано на номер мобільного зв`язку НОМЕР_1 , який зазначений у позовній заяві, проте телефонограму передати не вдалось у зв`язку з тим, що на телефонні дзвінки не відповідали (відсутній зв`язок з абонентом). Інших засобів зв`язку матеріали справи не містять.

Також, на адреси ОСОБА_1 , які вказані ним у позовній заяві ( АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 ) направлялися рекомендовані поштові відправлення, які зокрема, містили повістки про виклик у судове засідання, але поштові відправлення із повісткою про виклик у судове засідання на 25.09.2019 р. повернулися до суду із відмітками поштового відділення "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення".

Відповідачі повідомлялися на електронну адресу, яка містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що поліцейським 3-ї роти батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Голодним С.О. 18.06.2019 р. винесена постанова серії ДПО18 № 796862 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно з якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення за ч.1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Зі змісту цієї постанови вбачається, що ОСОБА_1 18.06.2019 року о 14.23 год. в м. Суми на перехресті вул. Харківська - Прокоф`єва та просп. М. Лушпи, керував автомобілем ВАЗ 21013, номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись в третій смузі для руху, де встановлено дорожній інформаційно-вказівний знак 5.16. «Напрямки руху по смугах», який дозволяє рух з третьої та четвертої смуги виключно ліворуч або на розворот, проїхав прямо, чим порушив вимоги п. 33.5.16 Правил дорожнього руху, та не пред`явив для перевірки документи визначені в п. 2.1,та 2.4 за що передбачена адміністративна відповідальність згідно з ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Не погодившись з винесеною постановою, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що відносно позивача не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення вимог знаку 33.5.16, яке пред`являлось йому перед прийняттям оскаржуваної постанови та оскільки патрульний не задокументував та не довів факту порушення позивачем ПДР, то його вимоги щодо пред`явлення документів на ТЗ та страхового полісу є неправомірними.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України, відповідачем надано відеозапис з відео реєстратора встановленого в патрульному авто поліцейських, про використання якого містяться відповідні відомості у спірній постанові. Так, з відеозапису вбачається, що позивач перед перехрестям вул. Харківська - Прокоф`єва та просп. М. Лушпи, керуючи автомобілем ВАЗ 21013, номерний знак НОМЕР_2 спочатку рухався у четвертій полосі, в районі дії знаку «Рух по смугах», та перестроївся в третю смугу (до перехрестя) та з цієї смуги, яка дозволяє рух виключно ліворуч або на розворот, проїхав прямо. На самому перехресті водій включив правий поворот, перестроївся у другу смугу, закінчив проїзд перехрестя прямо по другій полосі для руху. Після цього, автомобіль, яким керував ОСОБА_1 був зупинений працівниками патрульної поліції.

Після цього, працівником поліції повідомлено позивачу про підставу зупинки автомобіля (порушення вимог знаку 33.5.16 «Рух по смугах») та вказано, що буде проводитися розгляд справи про адміністративне правопорушення. Під час розгляду справи адміністративне правопорушення працівник поліції запропонував ОСОБА_1 надати документи на ТЗ та страховий поліс. Позивачем вказані документи надані не були та ненадання документів ОСОБА_1 обґрунтував тим, що у поліцейських були відсутні підстави для зупинення автомобіля, яким він керував, оскільки правил дорожнього руху він не порушував.

Що стосується наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 8.1 Правил дорожнього руху, встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно розділу 33 ПДР знаки 5.16, 5.18, мають такі значення: 5.16 "Напрямки руху по смугах". Показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них; 5.18 "Напрямок руху по смузі". Показує дозволений напрямок руху по смузі. Знак 5.18 із стрілкою, що зображує поворот ліворуч іншим чином, ніж це передбачено цими Правилами, означає, що на даному перехресті поворот ліворуч або розворот здійснюється з виїздом за межі перехрестя направо і об`їздом клумби (розділювального острівця) у напрямку, показаному стрілкою.

Згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення, зокрема, вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Факт порушення позивачем ПДР, зокрема, вимог знаку 5.16, підтверджується наданим відповідачем відеозаписом з відеореєстратора, що встановлений в патрульному автомобілі, а факт встановлення дорожнього знаку 5.16 на ділянці дороги, по якій рухався автомобіль під керуванням позивача підтверджується долученим до матеріалів справи скрін-шотом сервісу Google Maps, що свідчить про те, що відповідачем доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Крім того, в поставі вказано технічний засіб, на який було зафіксоване порушення позивачем ПДР.

Посилання на вказане порушення ПДР міститься в постанові ДПО18 № 796862 від 18.06.2019 р.

Крім того, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачем не було надано на вимогу поліцейського документу про реєстрацію ТЗ та полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних ТЗ.

Відповідно до п. 2.1. ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб; ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Право для витребування полісу відповідним підрозділом Національної поліції у водія транспортного засобу виникає за наявності двох виключних випадків, передбачених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме: при складанні протоколу щодо порушень правил дорожнього руху; при оформленні дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, вимозі працівника поліції щодо пред`явлення для перевірки поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов`язково має передувати порушення водієм ПДР, скоєння дорожньо-транспортної пригоди або інші підстави, передбачені вищезазначеною статтею Закону.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 в адміністративній справі № 686/11314/17, яка в силу приписів ст. 242 КАС України є обов`язковою для суду.

Приписами ч. 1 ст. 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту спірної постанови вбачається, що в ній міститься посилання на порушення позивачем як вимог знаку 5.16 "Напрямки руху по смугах", за що передбачена відповідальність на підставі ч. 2 ст. 122 КУпАП, так і порушення п. 2.1. ПДР, за що передбачена відповідальність на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Тобто, у поліцейського були законні підставі для зупинення транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , що ним доведено у встановлено порядку, та як наслідок, поліцейський мав право витребувати у водія документи, перелік яких визначений п. 2.1. ПДР.

Що стосується того, що на позивача накладено адміністративне стягнення лише за ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд зазначає, що відповідно до ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Зі змісту спірної постанови вбачається, що в діях позивача міститься опис складу двох адміністративних правопорушень, передбачених різними нормами КУпАП, але відповідачем складена постанова за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо непритягнення позивача до відповідальності за правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Проте, ця обставина не є підставою для визначення незаконною постанови про вчинення правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки відповідач встановив склад правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, що підтверджує його право вимагати у позивача документи, перелік яких визначений п. 2.1 ПДР.

Отже, не накладення штрафу за вчинення правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП не свідчить, що позивач не вчиняв це правопорушення, оскільки воно зафіксоване і описане в оскаржуваній постанові.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Спірна постанова вказаним вище вимогам КУпАП відповідає, а наявність складу адміністративного правопорушення підтверджується належними та допустимими доказами.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Положеннями ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Також, суд зазначає, що безпідставним є посилання позивача на те, що відповідачем не був складений протокол про адміністративне правопорушення, а одразу винесено постанову, з огляду на наступне.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини третя, п`ята і шоста статті 121). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015р. за № 1395 (далі - Інструкція).

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 розділ 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Посилання позивача на те, що йому не було роз`яснено його права спростовуються відеозаписом, що долучений до матеріалів справи, з якого вбачається, що під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності поліцейським права, що визначені ст.ст. 268, 289 були роз`яснені.

Враховуючи наведене, доводи позивача та висновки суду першої інстанції про правомірність спірної постанови є помилковими.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем правомірність прийнятої постанови доведено у встановлено законодавстві порядку. Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.07.2019 року по справі № 583/2850/19 прийняте з порушенням норм матеріального права, воно підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 272 КУпАП судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273 - 277, 282 - 286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Поліцейського 3-ї роти батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Голодного Сергія Олексійовича на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.07.2019 року по справі № 583/2850/19 - задовольнити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.07.2019 року по справі № 583/2850/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров

Повний текст постанови складено 25.09.2019 року