Справа № 334/6475/18(2-а/334/50/19)
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 334/6475/18(2-а/334/50/19)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Баранник Н.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13.05.2019 в адміністративній справі №334/6475/18(2-а/334/50/19) за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Устименкова Євгена Юрійовича про скасування постанови № ЕАВ 555591 від 24.08.2018 р. у справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и В:

У вереснія 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського роти 3 батальйону 1 УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенанта поліції Устименкова Євгена Юрійовича про скасування постанови за правопорушення, передбачене ст. 132-1 КупАП.

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13.05.2019 адміністративний позов задоволено.

Рішення суду обгрунтовано тим, що постанова не підтверджує наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Скаржник вказує на те, що під час винесення оскаржуваного рішення інспектор діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом та з огляду на встановлений факт скоєння позивачем ПДР, обгрунтовано виніс постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 555591 від 24.08.2018 року до позивача застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП. Відповідно до зазначеної постанови, 24 серпня 2018 року о 12 год. 10 хв. в Дніпропетровській області у Криничанському районі на автомобільній дорозі Н-11, 152-й км, водій ОСОБА_1 перевозив вантаж на вантажному транспорті DAF XF 105.410, д.н.з. НОМЕР_1 , без супровідних документів, а саме без товарної накладної, чим порушив п. 22 ПДР, а саме порушення правил перевезення вантажів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 132-1 КпАП України, порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Однак, у матеріалах справи не міститься відомостей щодо повторного зважування автомобіля з сипучим вантажем, а також не міститься відомостей щодо сетрифікації вагів на пункті здійснення габаритно-вагового контролю, а тому неможливо встановити достовірність даних щодо навантаження на осі.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010р. № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Положеннями ст.ст. 251, 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання правопорушника винним.

Оскільки, судом робиться висновок щодо невідповідності постанови приписам чинного законодавства, а відповідачем, в порушення приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, суд вважає, що справа не містить матеріалів, з яких можливо "поза розумним сумнівом" встановити винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП.

На підставі вищевикладеного в сукупності адміністративний позов є законним та обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню.

Враховуючи приписи ст. 316 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції -залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13.05.2019 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.П. Баранник