Справа № 640/19450/18
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 вересня 2019 року № 640/19450/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

прийняв до уваги таке:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0-2651 від 01.08.2018, яким визначено грошове зобов`язання з плати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги протиправністю та відсутністю підстав для винесення відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених в відзиві на позовну заяву.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення, яким ОСОБА_1 визначене грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Вказаним податковим-повідомленням рішенням № 0-2651 від 01.08.2018 року нараховано податок за нерухоме майно інші будівлі (вівчарня) АДРЕСА_1 в розмірі 41756.80 грн.

08.08.2018 року позивач до ДФС України подав скаргу на податкове повідомлення - рішення № 0-2651 від 01.08.2018.

За результатами розгляду скарги, 18 жовтня 2018 позивач отримав рішення Державної фіскальної служби України (лист 15368/Л/99-99-11-02-01-14 від 04.10.2018р.) про результати розгляду скарги, яким податкове повідомлення-рішення № 0-2651 від 01.08.2018 року залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Позивач не погоджуючись із прийнятими рішеннями звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно ст. 19 Конституції України посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Діяльність органів та посадових осіб органів Державної фіскальної служби регулює Податковий Кодекс України від 02.12.2010 р. № 2755-УІ.

Підпунктом 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 Кодексу визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Кодексу зазначено, що об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до п.п. 266.3.2. п.266.3 ст. 266 Кодексу база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Кодексу визначено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до зазначених вище приписів, враховуючи місце реєстрації власника об`єкта нерухомості (м.Київ), Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення - рішення № 0-2651 від 01.08.2018.

Підпунктом 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Згідно з п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Кодексу ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Як вбачається з матеріалів справи, нарахування податкового зобов`язання за податковим повідомленням- рішенням № 0-2651 від 01.08.2018 здійснено на підставі Рішення Штунської сільської ради Любомльського району Волинської області від 28.01.2016 № 3/5 «Про внесення змін до Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».

Відповідно до вказаного Положення, встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в Штунській сільській раді, об`єктом оподаткування визначені об`єкти житлової та нежитлової нерухомості.

Згідно змісту даного Положення, вбачається, що не є об`єктами оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Згідно пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу ХІУ цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно - правової форми або фізична особа підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Суд звертає увагу, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та ФОП, ОСОБА_1 зареєстрований як ФОП - 05.12.2017 (КВЕД 01.41 «Розведення великої рогатої худоби молочних порід», 01.45 «Розведення овець і кіз», 01.46 «Розведення свиней», 01.61 «Допоміжна діяльність у рослинництві»), тобто станом на 2017 рік (період нарахування податку) він не здійснював діяльність як підприємець, та не міг бути сільськогосподарським виробником.

Відтак, суд дійшов висновку, що податковим органом вірно визначений об`єкт оподаткування.

Щодо розрахунку податку визначеного в ППР, суд зазначає таке.

Згідно з п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Кодексу ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з пп.8 п.1 ст.40 Бюджетного Кодексу України розмір мінімально заробітної плати визначається в Законі про Державний бюджет на відповідний рік.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено мінімальну заробітну плату на 2017 рік у розмірі 3200,00 грн. на місяць.

Так, станом на 01.01.2017 розмір мінімальної заробітної плати становив 3200 грн.

Таким чином, ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості становила 3200*1% = 32 грн. за 1 кв.м. бази оподаткування.

Згідно інформаційної довідки об`єкт оподаткування становить площу - 1304,9 кв.м.

Згідно вище вказаної статті ПК України, розрахунок податку здійснюється наступним чином:

1304,9 *32 = 41756,80 грн. (1304,9 - загальна площа об`єкту нерухомого майна; 32 - ставка податку на 2017 рік).

Таким чином, податковим органом вірно здійснено розрахунок податкового зобов`язання визначеного оскаржуваним ППР.

Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що Головним управлінням ДФС у м. Києві було правомірно винесено ППР та здійснено розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Виходячи із наведеного вище, суд приходить до висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № 0-2651 від 01.08.2018, яким визначено грошове зобов`язання з плати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 41756,80 грн., що є підставою для відмови у його скасуванні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході судового розгляду довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятих на їх підставі рішень.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.О. Арсірій