Справа № 804/9904/15
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа №804/9904/15

адміністративне провадження №К/9901/13343/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Стародуба О. П., Чиркіна С. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Відділу Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду (суддя Сидоренко Д. В.) від 12 жовтня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду (головуючий суддя Чередниченко В. Є., судді: Коршун А. О., Панченко О. М.) від 14 січня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Землеустрій» до Відділу Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Дніпродзержинська міська рада, про визнання протиправним та скасування висновку і зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Землеустрій» (далі - ТОВ «Землеустрій») звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Дніпродзержинська міська рада, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати висновок відповідача від 17 березня 2015 року № 0-425-0.4-1324/2-15 «Про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,6420 га. за адресою: АДРЕСА_1 »;

- зобов`язати Відділ Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області розглянути заяву про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,6420 га. за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення багатофункціональної будівлі з автостоянкою громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , і надати висновок про його погодження.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2016 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано висновок від 17 березня 2015 року № 0-425-0.4-1324/2-15 «Про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,6420 га. за адресою: АДРЕСА_1 ». Зобов`язано Відділ Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для розміщення багатофункціональної будівлі з автостоянкою. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Приймаючи такі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що висновок Відділу Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року № 0-425-0.4-1324/2-15 не містить відповідного посилання на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Також, під час прийняття спірного висновку відповідачем не враховано, що рішенням 42 сесії VI скликання Дніпродзержинської міської ради від 30 жовтня 2013 року № 916-42/VI «Про набуття (припинення) прав на землю» Дніпродзержинською міською радою надано саме дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тобто на формування нової земельної ділянки, а не дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою в межах попереднього землекористування. Крім того, оскаржуваним висновком не встановлено розумного строку для усунення недоліків, відповідно до положень ч. 8 ст. 1861 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), якою вказана стаття доповнена Законом України від 11 лютого 2015 року № 180-VIII «Про внесення зміни до ст. 1861 ЗК України щодо спрощення процедури погодження проекту землеустрою».

Не погоджуючись з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, Відділ Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2016 року і прийняти нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

У касаційній скарзі Відділ Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області зазначає, що згідно з заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 09 жовтня 2013 року проект землеустрою розроблено на земельну ділянку площею 0,6420 га., однак згідно з правовстановлюючими документами - договорами купівлі-продажу об`єкту нерухомості від 18 листопада 2011 року цей об`єкт розташований на земельній ділянці площею лише 0,6313 га. Також скаржник стверджує, що відповідно до пояснювальної записки обробку матеріалів польових вимірювань виконано геоінформаційної системою ГІС «Геопроект», проте на схемі розміщення земельної ділянки, плані земельної ділянки до акта встановлення меж та збірному кадастровому плані суміжних землевласників і землекористувачів зазначено, що звіт виконано у програмі «Sinergy Map (demo)», тобто на демонстраційній версії, що є неприпустимим.

08 лютого 2016 року Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження у цій справі.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким КАС України викладено в новій редакції.

Відповідно до підп. 4 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 24 вересня 2019 року прийняв справу до свого провадження та призначив її до розгляду.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів установила таке.

Згідно договорів купівлі-продажу ? частин нерухомого майна від 18 січня 2011 року № 12, 16, треті особи - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали по ? частині багатофункціональної будівлі з автостоянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 1.7 цих договорів визначено, що площа земельної ділянки, яка розташована під багатофункціональною будівлею з автостоянкою, складає 0,6313 га., кадастровий номер: :02:029:0038.

09 жовтня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до міського голови із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на право користування земельною ділянкою орієнтовною площею 0,6420 га., розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення багатофункціональної будівлі з автостоянкою на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

Рішенням 42 сесії VI скликання Дніпродзержинської міської ради від 30 жовтня 2013 року № 916-42/VI «Про набуття (припинення) прав на землю», надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення багатофункціональної будівлі з автостоянкою.

12 серпня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до ТОВ «Землеустрій» з проханням виконати геодезичні роботи та розробити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,6420 га., розташованою за вказаною адресою для розміщення багатофункціональної будівлі з автостоянкою.

На замовлення третіх осіб ТОВ «Землеустрій» розроблено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення багатофункціональної будівлі з автостоянкою.

17 березня 2015 року Відділ Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області прийняв висновок № 0-425-0.4-1324/2-15, яким відмовив у погодженні проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки площею 0,6420 га., замовниками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з наступних підстав:

- як вбачається з пояснювальної записки (арк. 6), обробку матеріалів польових вимірювань виконана інформаційною системою ГІС «Геопроект», проте на (арк. 50) схемі розміщення земельної ділянки, (арк. 56) плані земельної ділянки до акту встановлення меж, (арк. 59) плані до акту перенесення в натуру (на місцевості) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності та (арк. 67) збірному кадастровому плані суміжних землевласників і землекористувачів зазначено, що звіт виконано у програмі «Synergy Map (demo)»;

- як вбачається із копії заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності), вказана орієнтовна площа земельної ділянки 0,6420 га та підставою зазначено договір купівлі-продажу нерухомого майна, проте згідно п. 1.7 договорів купівлі-продажу ? частини об`єктів нерухомого майна від 18 січня 2011 року зазначено, що площа земельної ділянки, яка розташована під багатофункціональною будівлею з автостоянкою, складає 0,6313 га, кадастровий номер :02:029:0038;

- згідно рішення Дніпродзержинської міської ради від 30 січня 2015 року

№ 1191-59/VI «Про набуття (припинення) прав на землю» було вилучено з користування у ВАТ «Дніпродзержинський автомобільний завод» земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,6313 га, у зв`язку з відчуженням об`єкту нерухомого майна і встановлено, що площа земельної ділянки, яка планується для відведення, збільшена на 0,0107 га. у порівнянні з площею, вказаною у правовстановлюючих документах, а також відсутній дозвіл органу місцевого самоврядування безпосередньо на збільшення площі земельної ділянки, що не відповідає ст. 123, 124, 134 ЗК України.

Не погоджуючись з таким висновком відповідача, розробник проект землеустрою ТОВ «Землеустрій» звернулося до суду з цим позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи про оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанцій, перевіривши матеріали справи й заслухавши суддю-доповідача про обставини справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

За приписами ч. 1 ст. 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2 та 3 ст. 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2016 року відповідають зазначеним вимогам процесуального закону, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки), (…) органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями ч. 3, 4 ст. 123 ЗК України умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Частиною 4 ст. 123 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 1861 цього Кодексу.

За ч. 15, 17 ст. 1861 ЗК України оригінал відповідної документації із землеустрою подається розробником для погодження територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а іншим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування та іншим суб`єктам, які здійснюють погодження документації із землеустрою, копії такої завіреної розробником документації.

Підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Як убачається з матеріалів справи та вірно установлено судами першої та апеляційної інстанцій, згідно з договорами купівлі-продажу ? частин нерухомого майна від 18 січня 2011 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали по ? частині багатофункціональної будівлі з автостоянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, на замовлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ТОВ «Землеустрій» розробило проект землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки, а 17 березня 2015 року Відділ Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області прийняв оскаржуваний висновок № 0-425-0.4-1324/2-15, яким відмовив у погодженні цього проект землеустрою.

Обґрунтовуючи свою позицію, Відділ Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області стверджує, що обробку матеріалів польових вимірювань ТОВ «Землеустрій» повинно було виконати за допомогою геоінформаційної системи ГІС «Геопроект», як то вказано позивачем у своїй пояснювальній записці. Проте у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6420 га. зазначено, що звіт виконано у програмі «Synergy Map (demo)», що, на думку скаржника, є недопустимим.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність вказаних вище доводів Відділу Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області з огляду на таке.

За змістом ст. 50 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій» (далі - Закон № 858-IV) передбачено, що матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування є невід`ємною частиною землеустрою.

Статтею 40 Закону № 858-IV визначено, що технічне забезпечення землеустрою базується на використанні засобів обчислювальної та інформаційної техніки, технічних засобів для виконання геодезичних та інших робіт. Технологічне забезпечення землеустрою базується на використанні сучасних інформаційних технологій і систем для збору, ведення, контролю, накопичення, зберігання, поновлення, пошуку, перетворення, переробки, відображення, видачі й передачі даних.

Основою інформаційного забезпечення землеустрою є автоматизовані системи, призначені для обробки даних земельно-кадастрових, топографо-геодезичних та інших зйомок і дистанційного зондування, ведення земельної статистики, прогнозування, планування, проектування, картографування, організаційного управління.

На виконання цієї норми закону наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 11 квітня 2013 року № 255 «Про затвердження вимог до технічного і технологічного забезпечення виконавців (розробників) робіт із землеустрою» затверджені вимоги до технічного забезпечення виконавців (розробників) робіт, зокрема п. 2.1 якого передбачає, що виконавець (розробник) робіт із землеустрою повинен володіти (мати у власності або в користуванні) такими засобами обчислювальної та інформаційної техніки, технічними засобами для виконання геодезичних та інших робіт при здійсненні землеустрою комп`ютерною, обчислювальною та іншою інформаційною технікою і ліцензійним програмним забезпеченням, необхідними для забезпечення технологічного процесу виконання робіт із землеустрою.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що жодна законодавча норма не визначає допустимість або заборону вказувати одну геоінформаційну систему, а використовувати іншу.

Таким чином, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду вважає вірним твердження судів попередніх інстанцій, що зазначення ТОВ «Землеустрій» у своїй пояснювальній записці того, що обробку матеріалів польових вимірювань ним було здійснено у програмі ГІС «Геопроект», а фактично виконано у програмі «Synergy Map (demo)», не є підставою для відмови у погодженні такого проекту.

Що стосується посилання скаржника про невідповідність у проекті землеустрою площі (0,6420 га. замість 0,6313 га.) земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , колегія суддів також погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність таких доводів, ураховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись із заявою від 09 жовтня 2013 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили надати їм дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення багатофункціональної будівлі з автостоянкою площею 0,6420 га.

Водночас, відповідно до п. 1.7 договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 18 січня 2011 року № 12, 16, площа земельної ділянки, яка розташована під багатофункціональною будівлею з автостоянкою, складає 0,6313 га.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не враховано, що Дніпродзержинською міською радою (рішення 42 сесії VI скликання Дніпродзержинської міської ради «Про набуття (припинення) прав на землю» від 30 жовтня 2013 року № 916-42/VI) надано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 саме дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тобто на формування нової земельної ділянки, а не дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою в межах попереднього землекористування. При цьому, цим рішенням не зазначено розмір такої земельної ділянки.

Крім того, ч. 6 ст. 1861 ЗК України передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Положення ч. 8 ст. 1861 ЗК України передбачає, що у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Таким чином, положеннями ч. 8 ст. 1861 ЗК України на територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, покладено обов`язок надання вичерпного переліку недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків, а отже в свою чергу виконавцю (розробнику) проекту землеустрою надано право на усунення недоліків проекту землеустрою, зазначених цим органом.

Враховуючи те, що відповідачем на виконання приписів ч. 8 ст. 1861 ЗК України у спірному висновку, не надано виконавцю (ТОВ «Землеустрій») строк для усунення недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, колегія суддів погоджується з твердженням судів попередніх інстанцій, що вказане порушує права такого виконавця.

Ураховуючи зазначене, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність висновку від 17 березня 2015 року № 0-425-0.4-1324/2-15 «Про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,6420 га. за адресою: АДРЕСА_1 », а тому наявні підстави для його скасування.

Інших доводів та доказів, аніж ті, які були оцінені судами попередніх інстанцій, касаційна скарга не містить.

За таких обставин Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2016 року є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Суд касаційної інстанції при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява № 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення апеляційного суду, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відділу Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області залишити без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: І. В. Саприкіна

Судді: О. П. Стародуб

С. М. Чиркін