Справа № 0840/3202/18
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 вересня 2019 року (11 год. 30 хв.)Справа № 0840/3202/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Калашник Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Стовбур А.Ю.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача 1 - Демиденко О.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фонду Державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областях про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

07.08.2018 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Фонду Державного майна України, в якій позивач, з урахуванням прийнятої судом уточненої позовної заяви, просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ Фонду Державного майна України від 06 липня 2018 року №144-р «Про звільнення ОСОБА_1 »;

поновити позивача на посаді першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області з 06.07.2018;

стягнути на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.07.2018 по день ухвалення рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем прийнятий оскаржуваний наказ про звільнення позивача раніше спливу 60-денного строку після попередження про скорочення займаної ним посади. Також позивач вважає, що в.о. голови Фонду державного майна України перевищені свої повноваження, оскільки останній не наділений правом на звільнення позивача із займаної посади. Вважає, що таке звільнення належить до компетенції керівника апарату Фонду державного майна України. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 10.09.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 17.10.2018 розгляд справи відкладено до 01.11.2018.

Ухвалою суду від 01.11.2018 судом залучено до участі у справі співвідповідача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області.

Ухвалою суду від 01.11.2018 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28 листопада 2018 року.

28.11.2018 розгляд справи відкладено до 19.12.2018.

Ухвалою суду від 19.12.2018 продовжений строк підготовчого провадження та відкладено розгляд справи до 23.01.2019.

У підготовчому засіданні 23.01.2019 судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача 1 про призначення колегіального розгляду справи.

У підготовчому засіданні 23.01.2019 представник відповідача 1 заявив відвід судді.

Ухвалою від 23.01.2019 провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду Артоуз О.О. від 25.01.2019 у задоволенні заяви про відвід судді Калашник Ю.В. - відмовлено.

Ухвалою суду від 01.02.2019 провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання на 27.02.2019.

У підготовчому засіданні 27.02.2019 судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача 1 про призначення у справі почеркознавчої експертизи.

У підготовчому засіданні 27.02.2019 представник відповідача 1 заявив відвід судді.

Ухвалою від 27.02.2019 провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду Бойченко Ю.П. від 28.02.2019 у задоволенні заяви Фонду Державного майна України про відвід судді Калашник Ю.В. - відмовлено.

Ухвалою від 04.03.2019 провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання на 27.03.2019.

21.03.2019 до суду надійшла зустрічна позовна заява Фонду державного майна України (позивач) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області (відповідач 1), ОСОБА_1 (відповідач 2) про визнання протиправними та скасування наказів Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області від 14.05.2018 №60-в та від 14.05.2018 №61-в про надання відпусток ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 22.03.2019 зустрічна позовна заява повернута Фонду Державного майна України без розгляду.

Ухвалою суду від 27.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справі по суті на 16.04.2019.

У зв`язку із надходження апеляційної скарги на ухвалу суду про повернення зустрічної заяви без розгляду, ухвалою суду від 16.04.2019 провадження у справі зупинено до перегляду в порядку апеляційного провадження ухвали про повернення зустрічного адміністративного позову без розгляду від 22.03.2019.

Ухвалою суду від 28.08.2019 провадження у справі поновлено.

У судовому засіданні 28.08.2019 судом винесені ухвали про повернення без розгляду заяв представника Фонду Державного майна України про забезпечення доказів допитом свідка, про забезпечення доказів призначенням експертизи.

Також у судовому засіданні 28.08.2019 у порядку ст. 52 КАС України здійснено процесуальне правонаступництво Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областях.

У судовому засіданні оголошувалась перерва до 25.09.2019.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та надав пояснення, аналогічні викладеним у адміністративному позові. Також у судовому засіданні представник позивача зазначив, що на дату проведення судового засідання позивачу має бути присуджено середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 273341,82грн.

Представник Фонду Державного майна України проти позову заперечив та надав пояснення відповідно до змісту відзиву на уточнений позов. Зокрема вказав, що Фондом прийнятий наказ від 21.05.2018 про скорочення чисельності керівного складу Регіонального відділення. Позивач із зазначеним наказом ознайомився та ознайомився із попередженням від 21.05.2018 про скорочення його посади. Проте відмовився від їх підписання, про що складно акт. Позивач також не надав своєї згоди на зайняття запропонованої посади, що стало підставою для його звільнення. Також представник відповідача 1 зазначив, що твердження представника позивача щодо перевищення в.о. голови Фонду своїх повноважень під час видання наказу про звільнення позивача, не є правильним. Так, таке повноваження йому надане відповідно до приписів Закону України «Про Фонд державного майна України». Позов вважає необґрунтованим та просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

Представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областях до суду не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилав.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе вирішити справу по суті без участі представника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областях.

Враховуючи норми ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 25.09.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення учасників справи, судом встановлені наступні обставини.

Наказом в.о. Фонду державного майна України від 11.10.2017 №208-р, відповідно до Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про Фонд державного майна України» ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника начальника Регіонального відділення ФДМУ по Запорізькій області з 12.10.2017 (а.с.29, т.1).

21.05.2019 Фондом державного майна України прийнято наказ №100-р «Про скорочення чисельності керівного складу та внесення змін до штатного розпису регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області» (а.с.69, т.1).

21.05.2018 в.о. керівника апарату Фонду державного майна України оформлене попередження про скорочення посади першого заступника начальника РВ ФДМУ по Запорізькій області. У попередженні зазначено, що посада першого заступника начальника регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області підлягає скороченню 21.07.2018 (а.с.72, т.1).

21.05.2018 посадовими особами Фонду державного майна України складено та підписано акт про відмову позивача від ознайомлення із наказом від 21.05.2018 №100-р та з попередженням про скорочення його посади (а.с.73, т.1).

Представник позивача у судовому засідання визнав ту обставину, що позивач дійсно 21.05.2018 перебуваючи у Фонді державного майна України відмовився від ознайомлення з наказом від 21.05.2018 та від підписання попередження про скорочення посади.

Також, судом встановлено, що позивач у період з 21.05.2018 по 15.06.2018 та у період з 18.06.2018 по 04.07.2018 перебував у щорічній основній відпустці, на підставі наказів регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області від 14.05.2018 №№60-в, 61-в (а.с.62-64, т.2).

Супровідним листом від 21.05.2018 на адресу позивача Фондом державного майна України надіслані копії наказу від 21.05.218 №100-р та попередження про скорочення посади (а.с.74, т.1).

06.07.2018 в.о. голови Фонду державного майна України, відповідно до Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про Фонд державного майна України» прийнято наказ про звільнення ОСОБА_1 , першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області 06.07.2018 (а.с.77, т. 1).

Вважаючи наказ про звільнення протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначаються Законом України «Про державну службу».

Так, представник позивача посилався на відсутність у в.о. голови Фонду державного майна України повноважень на звільнення позивача, та вважає, що повноваження на звільнення позивача, відповідно до приписів Закону України «Про державну службу» наявні у керівника апарату Фонду державного майна України.

Суд з таким твердженням не погоджується на зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.5 Закону України «Про державну службу» відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Спеціальним законом, який визначає статус, організацію, повноваження та порядок діяльності Фонду державного майна України, є Закон України «Про Фонд державного майна України».

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про Фонд державного майна України», регіональні відділення та представництва Фонду державного майна України є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про Фонд державного майна України», керівники регіональних відділень та представництв призначаються на посаду за погодженням з головами місцевих державних адміністрацій та звільняються з посади Головою Фонду державного майна України.

Аналогічні положення містяться і у п. 11 Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 15 травня 2012 року № 678.

Отже, відповідно до Закону України «Про Фонд державного майна України», Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 15 травня 2012 року № 678, саме Голова Фонду державного майна України наділений виключною компетенцією щодо звільнення керівників регіональних відділень з посад державної служби.

З огляду на зазначене, суд не погоджується із твердженням представника позивача про те, що в.о. Голови Фонду державного майна України Трубаров В.М . не мав повноважень вирішувати питання про звільнення позивача.

Також, суд зазначає, що відповідач у своєму відзиві посилається на той факт, у що даному випадку мала місце зміна істотних умов державної служби. Проте, суд вважає, що у цьому випадку не відбулась зміна істотних умов державної служби у розумінні приписів ст. 43 Закону України «Про державну службу».

У розумінні приписів ст. 43 вказаного Закону підставами для зміни істотних умов державної служби є, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу.

При цьому, ч.3 цієї статті визначено, що зміною істотних умов державної служби вважається зміна:

1) належності посади державної служби до певної категорії посад;

2) основних посадових обов`язків;

3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення;

4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу;

5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

При цьому, скорочення чисельності або штату працівників є лише підставою для зміни істотних умов державної служби. Таким чином, у даному випадку не відбулось жодної зі змін істотних умов, яка визначена у ч. 3 ст. 43 Закону України «Про державну службу».

Відповідач не надав суду доказів того, що були змінені:

-належність посад державної служби до певної категорії посад;

-основних посадових обов`язків;

-умови (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення;

-режим служби, встановлення або скасування неповного робочого часу;

-місце розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Таким чином, суд вважає що у даному випадку не відбулось зміни істотних умов державної служби.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 згаданого Закону, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

При цьому, процедура вивільнення державних службовців з указаних підстав, визначається законодавством про працю (частина 3 статті 87 Закону).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини 2 статті 40 Кодексу законів про працю України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 492 Кодексу законів про працю України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Отже, однією з найважливіших гарантій для працівників при реорганізації, ліквідації, скороченні чисельності або штату, є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника лише в тому разі, коли запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду або роботу за відповідною професією (спеціальністю), чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до частини 1 статті 42 Кодексу законів про працю України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають його кваліфікації.

Також, згідно із приписами ч.1 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз`яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переваженим правом залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Отже, нормативне тлумачення частини 1 статті 40, частин 1 і 3 статті 492 Кодексу законів про працю України, дає підстави для висновку, що власник або уповноважений ним орган окрім зобов`язання одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які цей працівник може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, власник також зобов`язаний попередити такого працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці.

Суд вважає, що Фондом державного майна України у цьому випадку порушено приписи Закону України «Про державну службу» та приписи Кодексу законів про працю України, через наступне.

21.05.2018 в.о. керівника апарату Фонду державного майна України оформлене попередження про скорочення посади першого заступника начальника РВ ФДМУ по Запорізькій області. У попередженні зазначено, що посада першого заступника начальника регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області підлягає скороченню 21.07.2018.

Проте, наказ про звільнення позивача прийнятий в.о. голови Фонду державного майна України раніше ніж сплинув встановлений законодавством України 2-місячний термін з моменту попередження такого працівника про наступне вивільнення, оскільки наказ про звільнення позивача прийнятий 06.07.2018.

При цьому, представник позивача визнав, що позивач відмовився від ознайомлення з таким попередженням.

Представник Фонду державного майна України у судовому засіданні пояснив, що оскільки позивач відмовився від ознайомлення із наказом Фонду державного майна України від 21.05.2018 №100-р «Про скорочення чисельності керівного складу та внесення змін до штатного розпису регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області» та відмовився від отримання попередження, то наказ про звільнення позивача прийнятий раніше, ніж через 2 місяці.

Суд вважає таке твердження таким, що суперечить вищевказаним приписам законодавства.

Відмова від ознайомлення із попередженням про скорочення посади, яку займав позивач, на думку суду, не є підставою для ігнорування державним органом діючого законодавства, зокрема, щодо чітко встановлених термінів звільнення працівника не раніше ніж через 2 місяці після ознайомлення із попередженням про наступне вивільнення.

Крім того, у попередженні чітко зазначено, що посада першого заступника начальника регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області підлягає скороченню 21.07.2018. Тобто, винесення наказу про звільнення позивача до встановленого терміну є протиправним.

Отже, позовна вимоги щодо скасування наказу про звільнення позивача є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відтак, позовна вимоги позивача про поновлення його на займаній посаді, відповідно, також підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу через незаконне звільнення, суд вважає за доцільне зазначити таке.

Так, відповідно до статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судоми законодавства про оплату праці», справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця та працівника.

Судом встановлено незаконність спірного наказу про звільнення позивача, отже, право позивача порушено з 06.07.2018. Таким чином, період вимушеного прогулу позивача обраховується з 06.07.2018 (з дня звільнення позивача) по 25.09.2019 (дата прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді).

Згідно з довідкою регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області від 09.07.2018 №18-25-03363 заробітна плата позивача за період з січня 2018 по липень 2018 склала 167347,84грн. (а.с.23, т. 1). Отже, середньоденна заробітна плата першого заступника начальника регіонального відділення 1185,12грн. Сума середнього денного заробітку позивача наведена представником позивача в уточненій позовній заяві. Заперечень проти суми середньоденного заробітку від відповідача також не надходило та не висловлювалось.

Період вимушеного прогулу склав 307 днів. Відтак, належна до присудження на користь позивача сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 363831,84грн.

В той же час, в матеріалах справи містяться відомості, що позивачем отримувались виплати, у зв`язку із перебуванням на обліку в Південному районному центрі зайнятості м. Запоріжжя та Одеському обласному центрі зайнятості (довідки, а.с.201,202) у загальному розмірі 90490,02грн. Вказана сума підлягає відрахуванню від належної до присудження на користь позивача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, позивачу має бути присуджена на його користь сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 273341,82грн.

Будь яких заперечень з приводу незгоди з розміром суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу представник Фонду державного майна України в судовому засіданні не висловила.

З урахуванням викладеного, стягненню з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областях на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.07.2018 по 25.09.2019 у розмірі 273341,82грн. з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

При цьому, відповідно до ст. 371 КАС України, рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконується негайно.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Фонду Державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9, ), Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областях (49000, м.Дніпро, вул.Центральна, 6, ) про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Фонду Державного майна України від 06 липня 2018 року №144-р «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області з 06.07.2018.

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областях на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.07.2018 по 25.09.2019 у сумі 273341,82грн.(двісті сімдесят три тисячі триста сорок одна грн. 82 коп.).

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місць у розмірі 26072,64грн. (двадцять шість тисяч сімдесят дві грн. 64 коп.).

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі протягом тридцяти днів, з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 27.09.2019.

Суддя Ю.В. Калашник