Справа № 140/2279/19
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2279/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Волдінера Ф. А.,

при секретарі судового засідання Литвиненко І.П.,

за участю представника позивача Мамченко І ОСОБА_1 О.,

представника відповідача Кушнір Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання нечинними та скасування вимоги та рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі позивач, ФОП ОСОБА_2 ) звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Волинській області) в якому просить визнати нечинними та скасувати:

· податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 550 878,89 грн. (440 703,11 грн. за податковими зобов`язаннями, 110 175,78 грн. за штрафними санкціями) (далі податкове повідомлення-рішення № );

· податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № про застосування штрафної (фінансової) санкції 510,00 грн. за неналежне ведення книги обліку доходів і витрат (далі податкове повідомлення-рішення № );

· податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № про визначення суми грошового зобов`язання зі сплати військового збору в розмірі 45 906,58 грн. (36 725,26 грн. за податковими зобов`язаннями, 9181,32 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) (далі податкове повідомлення-рішення № );

· податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № про застосування штрафної (фінансової) санкції 170,00 грн. за неподання звіту про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів (далі податкове повідомлення-рішення № );

· податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № про застосування штрафної (фінансової) санкції 170,00 грн. за неповідомлення про наявність об`єктів нерухомого майна, які використовуються у підприємницькій діяльності (далі податкове повідомлення-рішення № );

· податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 612 087,64 грн. (за податковими зобов`язаннями 489 670,11 грн., за штрафними санкціями 122 417,53 грн.) (далі податкове повідомлення-рішення № );

· рішення від 17.07.2019 № про застосування штрафних санкцій в розмірі 24700,99 грн. за несвоєчасне нарахування єдиного соціального внеску (далі рішення № );

· вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 № Ф- зі сплати єдиного соціального внеску на загальну суму 167 763,22 грн. (далі вимога № Ф-).

Ухвалою від 30.07.2019 було відкрито провадження та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що всі оскаржувані податкові-повідомлення рішення було прийнято з пропуском строку встановленого приписами пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України (далі ПК України).

Актом перевірки встановлено, що операції з реалізації позивачем товару (рибопродукції) фізичним особам мали нереальний характер, оскільки позивачем в порушення вимог законодавства здійснено оптову торгівлю через реєстратор розрахункових операцій (далі РРО). Однак такі висновки податкового органу є помилковими, так як відсутні будь які норми законодавства, що містять такі заборони.

Відтак позивач вважає, що висновки про нереальність операції з реалізації ним товару фізичним особам (не платникам ПДВ) ґрунтується лише на безпідставних припущеннях, невірному (вибірковому) трактуванні норм законодавства.

Як наслідок такими ж безпідставними є висновки про розбіжність у залишках товару на суму 2 448 350,59 грн. який реалізовано позивачем через РРО та рішень про донарахування позивачу ПДФО, ПДВ, військового збору, ЄСВ та штрафних санкцій, оскільки первинними бухгалтерськими документами достовірно підтверджено реалізацію товару через РРО.

Крім того, позивач зазначає, що він, як фізична особа-підприємець, не повинен подавати до податкового органу звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету на доходи нерезидентів, чинним законодавством відповідна форма звітності передбачена лише для платників податку на прибуток підприємств, тобто для юридичних осіб.

Відповідачем 16.08.2019 було подано до суду відзив, відповідно до якого, відповідач не погоджується з позовними вимогами з огляду на наступне.

По податкових повідомленнях рішеннях від 17.07.2019 року № , № , рішенню про застосування штрафних санкцій від 17.07.2019 року № та вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 року № Ф- відповідач зазначає таке.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у податкових деклараціях, встановлено їх завищення на загальну суму 2 448 350,59 грн. в тому числі за 2017 рік на 1 660 582,62 грн. за 2018 рік на 787 767,97 грн.

Зокрема, згідно даних обліку позивача за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 реалізовано товарно-матеріальних цінностей, де сума готівки по одному касовому чеку складає більше 7000,00 грн., вага якого складає більше 500 кг через РРО на загальну суму 3 517 403,80 грн.

Сума отриманих коштів, які були внесені на розрахунковий рахунок позивачем у період що перевірявся становить 3 517 403,80 грн., в тому числі ПДВ 703 480,76 грн.

Разом з тим, при реалізації товару через реєстратор розрахункових операцій товару (рибою, ракоподібними і молюсками) вага якого складає більше 500 кг на суму більше 7000,00 грн., вага, дана кількість не призначена для реалізації кінцевому споживачу, а придбавається суб`єктами господарювання (юридичними або фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності) для подальшого перепродажу, а отже відповідно в бухгалтерському обліку повинні бути оформлені належним чином документи товарно-транспортні накладні та акти прийому-передачі товару, видаткові накладні, довіреності тощо.

Зокрема, відповідно до національного стандарту України ДСТУ 4303-2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять» - оптова торгівля - вид економічної діяльності у сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів за договорами поставки партіями для подальшого їх продажу кінцевому споживачеві через роздрібну торгівлю або для виробничого споживання та надавання пов`язаних із цим послуг.

Роздрібна торгівля - вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачеві та надавання йому торговельних послуг.

Таким чином згідно проведеного аналізу касових чеків ФОП ОСОБА_2 не міг здійснювати торгівлю через касовий апарат кінцевому споживачу для власного споживання, при цьому враховуючи велику вагу продукції мали оформлятися акт прийому-передачі продукції та товарно-транспортна накладна.

Для перевірки позивачем не надано документів: актів приймання-передачі товарів, товарно-транспортних накладних з відмітками про передачу та отримання ТМЦ, довіреностей від покупців на отримання продукції.

Все вищевикладене підтверджує неможливість фактичної передачі та доставки товарів від позивача кінцевому споживачу.

Враховуючи, що господарські операції, які відображені позивачем по реалізації рибопродуктами через реєстратор розрахункових операцій, кінцевим покупцям без наявності відповідних документів, не мають достатньої доказовості фактичного здійснення господарських операцій, позивачем зайво віднесено до складу витрат собівартість реалізованих через РРО товарів, у сумі 2 448 350,59 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 1 660 582,62 грн., за 2018 рік в сумі 787 767,97 грн.

По податковому повідомленню-рішенню від 17.07.2019 № представник відповідача зазначила наступне.

За період з 01.01.2017 по 31.12.2018 позивачем задекларовано податкових зобов`язань по податку на додану вартість у сумі ПДВ 2 509 332,00 грн.

Перевіркою встановлено, що протягом 2017-2018 років позивачем було відображено реалізацію товару (рибопродукцію) через РРО на загальну суму 2 448 350,59 грн.

Разом з тим, у зв`язку із порушеннями зазначеними вище, а саме ненаданням до перевірки відповідних документів, операції з реалізації мали не реальний товарний характер, товар позивачем на кінцевих покупців не відвантажувався та відсутній в залишках товарно-матеріальних цінностей платника.

У свою чергу, відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої відображений на первинних документах, відповідно тоді така господарська операція, яка фактично відбулась і створює відповідні податкові наслідки для платника шляхом формування ним заниженого податкового зобов`язання.

Крім того, відповідно до пункту 201.1. статті 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Перевіркою встановлено, що в порушення вимог ПК України позивачем в податкових накладних на реалізацію продукції не платникам ПДВ не зазначалось обов`язкових реквізитів покупця, а саме: податкові накладні на реалізацію продукції громадянам-покупцям не містили реквізитів покупців, не було зазначено адресних даних, РНОКПП чи інших ідентифікаційних даних, та були складені загальними накладними на «кінцевого споживача», що унеможливлює ідентифікацію однієї зі сторін господарської операції.

По податковому повідомленню-рішенню від 17.07.2019 № представник відповідача зазначила наступне.

Перевіркою дотримання встановленого порядку ведення Книги обліку доходів і витрат встановлено неналежне ведення книги обліку доходів і витрат чим порушено пункт 177.10 статті 177 ПК України та частину 6 статті 128 Господарського кодексу України, яким визначено обов`язковість ведення обліку результатів своєї діяльності відповідно до вимог законодавства.

Зокрема, позивачем не заповнювались в книзі всі передбачені Порядком ведення Книги обліку доходів і витрат графи, а саме графи, що стосуються витратної частини.

При цьому, незважаючи на той факт, що позивач у позовній заяві просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № , жодних обґрунтувань даної позовної вимоги подана позовна заява не містить.

По податковому повідомленню-рішенню від 17.07.2019 № представник відповідача зазначила наступне.

Перевіркою також встановлено, що позивачем не подано Повідомлення за формою № 20-ОПП щодо наявності у підприємця нерухомого та рухомого майна, які використовуються у підприємницькій діяльності, чим порушено пункту 22.1 статті 22, пункту 63.3 статті 63 ПК України та пункту 8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 року №1588, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.05.2014 року за №503/25280.

При цьому, жодних обґрунтувань позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.07.2019 № позовна заява також не містить.

По податковому повідомленню-рішенню від 17.07.2019 № представник відповідача зазначила наступне.

Перевіркою, проведеною за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, встановлено здійснення позивачем виплат доходів нерезидентам джерелом походження з України (фрахт), а саме: OU TIITSER (Каега 12-2, Tallinn, Estonia); UAB «Green Transport» (S.Dariays ir S.Gi'reno, Klaipeda,9225 5, Lithuania).

Згідно пункту 103.9 статті 103 ПК України, особа, яка виплачує доходи нерезидентові, зобов`язана у разі здійснення у звітному періоді (кварталі) виплат нерезидентам доходів із джерелом їх походження з України подавати контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів у строки та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Таким чином, сторони скористались своїм правом на подачу до суду письмових заяв по суті справи.

В підготовчому провадженні було встановлено, що підставою винесення податкових повідомлень-рішень № , № , № , рішення № , вимоги № Ф- стали висновки податкового органу щодо нереальності господарських операцій з оптової реалізації позивачем товару через РРО.

Відтак для вирішення питання про скасування вказаних рішень відповідача суду належить дати оцінку обґрунтованості цих рішень саме в контексті доведеності протиправності дій позивача щодо здійснення господарських операцій з оптової реалізації позивачем товару через РРО та відповідності вимогам чинного законодавства документального оформлення таких операцій позивачем.

Також в підготовчому засіданні встановлено, що підставою скасування податкових повідомлень-рішень № , № позивач вбачає лише у їх винесенні з порушенням строків визначених приписами ПК України.

В підготовчому засіданні 03.09.2019 протокольною ухвалою було закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в адміністративному позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та додатково пояснила, що порушення строку винесення податкових повідомлень-рішень саме по собі не впливає на їх суть та зміст і не може бути достатньою причиною для їх скасування.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

На підставі наказу від 02.05.2018 № 1573 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки» ГУ ДФС у Волинській області проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_2 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018.

За наслідками проведення вищезазначеної перевірки був складений акт від 11.06.2019 за № 12134/03-20-13-02/ (далі акт перевірки № 12134/03-20-13-02/), яким встановлено наступні порушення:

· пунктів 44.1, 44.3 статті 44, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПК України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 440 703,11 грн., в тому числі за 2017 рік на 298 904,87 грн., за 2018 рік на суму 141 798,24 грн;

· підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.3. пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункт 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір на 36 725,26 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 24 908,74 грн. за 2018 рік 11 816,52 грн.;

· пункту 2 частини 1 статті 7, пунктів 2, 3, 9 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» в результаті чого донараховано суму єдиного внеску на загальну суму 167 763,22 грн а саме за: 2017 рік 79 246,66 грн. за 2018 рік 88 516,56грн.;

· пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 190.1 статті 190 ПК України, внаслідок чого занижено ПДВ що підлягає сплаті до бюджету в сумі 489 670,11 грн., а саме за грудень 2017 року на суму ПДВ 332 116,52 грн., за грудень 2018 року на суму 157 553,59 грн.;

· пункту 22.1 статті 22, пункту 63.3 статті 63 ПК України та пункту 8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 № 1588, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.05.2014 за № 503/25280, а саме не подання повідомлення за формою № 20-ОПП на 2 об`єкти нерухомого майна.

· пункту 177.10, статті 177 ПК України, та частини 6 статті 128 Господарського кодексу України, а саме: неналежне ведення книги обліку доходів та витрат за період з 01.01.2017 по 31.12.2018;

· пункту 103.9 статті 103 ПК України.

На підставі вищезазначеного акту перевірки ГУ ДФС у Волинській області винесено оскаржувані:

· податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи з фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування в загальному розмірі 50 878,89 грн. (у тому числі: 440 703,11 грн. - основний платіж; 110 175,78 грн. - штрафні санкції);

· податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в загальному розмірі 45 906,58 грн. (в тому числі: 36 725,26 грн. - основний платіж; 9181,32 грн. - штрафні санкції);

· податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № , яким нараховано штрафні санкцій за платежем ПДФО в розмірі 510,00 грн.;

· податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № , яким нараховано штрафні санкцій по пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 170,00 грн.;

· податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № , яким нараховано штрафні санкцій за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції в розмірі 170,00 грн.;

· податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в загальному розмірі 612 087,64 грн. (в тому числі: 489 670,11 грн. - основний платіж; 122 417,53 грн. - штрафні санкції);

· вимога про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 № Ф-, якою збільшено суму єдиного внеску на 167 763,22 грн.;

· рішення від 17.07.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску в розмірі 24 700,99 грн.

Крім того судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач отримав акт перевірки № 12134/03-20-13-02/ 21.06.2019, оскаржувані у справі податкові повідомлення-рішення було винесено 17.07.2019.

Підставою винесення податкових повідомлень-рішень № , № , № , рішення № , вимоги № Ф- стали висновки податкового органу щодо нереальності господарських операцій з оптової реалізації позивачем товару через РРО, що базуються на висновках перевіряючих про невідповідність вимогам чинного законодавства документального оформлення таких операцій позивачем.

Вказані обставини не заперечуються учасниками справи.

Відповідно до частини першої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Приймаючи рішення у даній справі, суд надає оцінку оскаржуваних рішень відповідача в контексті завдань адміністративного судочинства закріплених статтею 2 КАС України, відповідно до якої, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 86.6 статті 86 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Акт перевірки № 12134/03-20-13-02/ від 11.06.2019 позивач отримав 21.06.2019, що не заперечується учасниками справи.

Таким чином, строк для прийняття податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки розпочинає свій перебіг 24.06.2019 (22.06 та 23.06 вихідні дні) та закінчується 08.07.2019.

Оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено відповідачем 17.07.2019, тобто з порушенням 15-денного строку на їх прийняття встановленого приписами ПК України.

Однак, суд вважає, що недотримання податковим органом строку на прийняття рішення за результатами перевірки не є самостійною та достатньою підставою для скасування такого рішення, оскільки сам факт пропуску вказаного строку не впливає на зміст рішення та не порушує права та інтереси платника податків.

Приписами статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Оскільки позивач просить скасувати податкові повідомлення-рішення № , № виключно з підстав недотримання відповідачем строку їх винесення та не надав суд інших доказів їх протиправності, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні адміністративного позову в цій частині.

Також суд не бере до уваги доводи позивача про те, що податкове повідомлення-рішення № винесено протиправно, оскільки позивач, як фізична особа-підприємець, не зобов`язаний звітуватись про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів, так як для фізичної-особи підприємця не передбачено відповідної форми звітності.

Згідно пункту 103.9 статті 103 ПК України, особа, яка виплачує доходи нерезидентові, зобов`язана у разі здійснення у звітному періоді (кварталі) виплат нерезидентам доходів із джерелом їх походження з України подавати контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів у строки та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Вказана норма за своєю правовою природою є загальною нормою, якою встановлено обов`язок особи незалежно від статусу особи (організаційно-правової форми суб`єкта господарювання) звітуватись перед контролюючим органом у випадку виплати будь-яких доходів із джерелом їх походження з України нерезидентам.

Із вказаною нормою кореспондуються наступні положення ПК України.

Підпунктом 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Кодексу визначено, що резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок із таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Кодексу, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпункті 141.4.3-141.4.6 та 141.4.11 пункту 141.4 статті 141 Кодексу) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

З урахуванням положень підпункту 14.1.213 пункту 14.1 статті 14 ПК України резидентами є, зокрема, юридичні особи, які утворені й провадять свою діяльність відповідно до законодавства України з місцезнаходженням як на її території, так і за її межами.

Поряд із цим положеннями міжнародних договорів України про уникнення подвійного оподаткування щодо повного або часткового звільнення від оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України, які згідно з пункту 3.1 статті 3 Кодексу є складовою податкового законодавства України, не передбачено винятків щодо порядку звільнення від оподаткування зазначених вище доходів для суб`єктів господарювання - резидентів України, які здійснюють господарську діяльність в статусі фізичної особи-підприємця.

Підпунктом 141.4.3 пункту 141.4 статті 141 ПК України встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування й реалізує державну фінансову політику, встановлює порядок надання резидентами або постійними представництвами нерезидента розрахунку податкових зобов`язань нерезидентів та звітів про справляння та внесення до відповідного бюджету податків, встановлених пунктом 141.4 статті 141 Кодексу.

Податкова декларація подається за звітний період в установлені Кодексу строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (пункт 49.1 статті 49 ПК України).

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений Кодексом звітний період, у якому виникають об`єкти оподаткування, або в разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, у тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку й звітності (пункт 49.2 статті 49 ПК України).

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення № .

Щодо податкових повідомлень-рішень № , № , № , рішення № , вимоги № Ф- суд зазначає наступне.

Актом перевірки № 12134/03-20-13-02/ встановлено, що згідно даних обліку позивача за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 останнім було реалізовано товарів, (де сума готівки по одному касовому чеку складає більше 7000 грн., вага товарів складає більше 500 кг) через РРО на загальну суму 3 517 403,80 грн.

На підставі цих даних перевіряючі дійшли висновку, що дана кількість не призначена для реалізації кінцевому споживачу, а придбавається суб`єктами господарювання (юридичними особами або фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності) для подальшого перепродажу, а отже відповідно в бухгалтерському обліку повинні бути оформлені належним чином документи товарно-транспортні накладні, акти прийому передачі товару, видаткові накладні, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей.

При цьому відповідач посилається до національного стандарту України ДСТУ 4303-2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять», відповідно до якого оптова торгівля вид економічної діяльності у сфері товарообігу, що охоплює купівлю продаж товарів за договорами поставки партіями для подальшого їх продажу кінцевому споживачеві через роздрібну торгівлю або для виробничого споживання пов`язаних з цим послуг; роздрібна торгівля вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачеві та надання йому торгівельних послуг.

Таким чином, згідно проведеного аналізу касових чеків, позивач не міг здійснювати торгівлю через касовий апарат кінцевому споживачу для власного споживання.

На підставі наведеного перевіряючими було встановлено порушення позивачем:

· пунктів 44.1, 44.3 статті 44, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПК України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 440 703,11 грн., в тому числі за 2017 рік на 298 904,87 грн., за 2018 рік на суму 141 798,24 грн;

· підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.3. пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункт 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір на 36 725,26 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 24 908,74 грн. за 2018 рік 11 816,52 грн.;

· пункту 2 частини 1 статті 7, пунктів 2, 3, 9 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» в результаті чого донараховано суму єдиного внеску на загальну суму 167 763,22 грн а саме за: 2017 рік 79 246,66 грн. за 2018 рік 88 516,56грн.;

· пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 190.1 статті 190 ПК України, внаслідок чого занижено ПДВ що підлягає сплаті до бюджету в сумі 489 670,11 грн., а саме за грудень 2017 року на суму ПДВ 332 116,52 грн., за грудень 2018 року на суму 157 553,59 грн.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі визначено Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі Закон № 265/95).

Приписами статті 2 Закону № 265/95 встановлено наступне.

Реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з приймання готівки для подальшого переказу. До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо.

Розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця;

Розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Таким чином, касовий чек є належним документом, що підтверджує розрахункову операцію з продажу товарів здійснену через реєстратор розрахункових операцій.

При цьому ні Законом № 265/95, ні будь-яким іншим нормативно-правовим актом не встановлено обмежень щодо здійснення операцій з продажу товарів через реєстратор розрахункових операцій за кількісним чи вартісним критерієм. Так само чинне законодавство не містить застережень щодо складання до касового чеку актів приймання передачі товару чи інших додаткових документів між продавцем та покупцем товару.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на національний стандарт України ДСТУ 4303-2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять», оскільки цим актом не встановлюються правила здійснення господарських операцій, в тому числі із застосуванням РРО.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу приписів частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано суду достатніх та належних доказів правомірності податкових повідомлень-рішень № , № , № , рішення № , вимоги № Ф-.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що висновки відповідача про порушення позивачем вимог щодо документального оформлення операцій з продажу товарів через РРО без оформлення товарно-транспортних накладних, актів прийому передачі товару, видаткових накладних, тощо, не базуються на нормах чинного законодавства, що в свою чергу, свідчить про необґрунтованість висновків про нереальність таких господарських операцій, а відтак податкові повідомлення-рішення № , № , № , рішення № , вимоги № Ф- є такими, що винесені протиправно, а тому підлягають скасуванню, а позов в цій частині задоволенню.

Водночас, з адміністративного позову вбачається, що позивач просить суд визнати оскаржувані у справі рішення нечинними та скасувати їх.

Положеннями частини другої статті 245 КАС України, визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень або визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Оскільки предметом оскарження у даній справі є індивідуальні акти, то належним способом захисту порушених прав позивача є визнання податкових повідомлень-рішень № , № , № , рішення № , вимоги № Ф- протиправними та їх скасування.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки адміністративний позов задоволено частково, то на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області належить стягнути судові витрати у розмірі 7 684 (сім тисяч шістсот вісімдесят чотири) гривні, сплачений згідно платіжного доручення від 25.07.2019 № 132 (а. с. 2).

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 17 липня 2019 року № , № , № .

Визнати протиправним та скасувати рішення від 17 липня 2019 року за № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не сплаченого єдиного внеску

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17 липня 2019 року за № Ф-.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 39400859) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 7 684 (сім тисяч шістсот вісімдесят чотири) гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф.А. Волдінер

Повний текст судового рішення складено 20 вересня 2019 року.